.78 



íme ! A guzáíx. szeme mindenütt kinyílt, a g'azda mindenütt 

 tanult ! Halad és boldogul ma ott is, a hol eleinknek az még lehe- 

 tetlennek látszott. De vájjon mondhatjuk-e ugyanazt, ha a kártékony 

 állatok ellen való védekezés terére pillantunk ? Sajnos, nem, mert 

 ha van is e téren némi kevés biztató munka, az még sem lehet 

 számottevő ott, a hol még mindig évi 300 — 360 milliónjd rovai^kárról 

 panaszkodunk. Ha az előbb említett tereken mindenütt látható a bol- 

 dogulás, az előrehaladás munkája, akkor miért maradtunk el az 

 utóbb említett téren ? E szomorú okozatnak meg vannak a maga 

 okai. Lássuk ezeket. 



Első és legfőbb oka a kártékony rovarokról, mezőgazdasági 

 pusztító munkájukról való tájékozatlanság, vagy az esetek száma 

 szerint a legalább QO^-'o-os tudatlanság. A kisgazdák egy tői- végig, a 

 középbirtokos gazdálkodók javarésze és a gazdálkodás mesterségét 

 iskolában nem tanulta gazda — kevés kivétellel — majdnem mind 

 még ma sem tudja, vagy mert az évi kevés hozamhoz már nagyon 

 is hozzá van szokva, nem is sejti, hogy földjén a kártékony rovarok 

 milyen pusztítást visznek véghez ? Nem akarom szemrehányással 

 illetni a gazdákat, de a valóság az, hogy a gazda-panaszok java- 

 része, a mikor az a rovarokra vonatkozik, 100 közül 50 esetben nem 

 valóban kárt okozó rovarra, hanem más fajra vonatkozik, mert az 

 illető gazda hírből véletlenül ezt a rovart ismeri s így felteszi, hogy 

 tehát nála is ez fordul élő. Ez — sajnos — olyan hiba, a melyen 

 okvetetlenül segíteni kell, mert a míg ezt nem orvosoljuk, addig az 

 esetleg védekezni akaró gazda mindig téves úton fog járni. 



E hibán nem segít, mert nem is segíthet a mezőgazdasági 

 szakoktatás, mert a szakoktatás jótéteményében részesülő ifjú, legyen 

 az földmívesiskolai tanuló, avagy akadémiai hallgató, elméletileg 

 megismerkedik ugyan a kártékony rovarokkal az iskola négy fala 

 között, de mikor az életbe kerül és fogja az eke szarvát, megesik 

 vele, hogy csakhamar homályba vész az a rovartani kis tudás s 

 évek múltán csak sejti, hogy ő olyasfélét tanult is. A gazdáknak 

 ama része pedig, a kik mesterségüket nem az iskolában tanulták — 

 és Magyarországon a gazdáknak több mint 80 — 90°/o-a ilyen — a 

 kártékony rovarokról semmit sem tud és ha szenved is rovarkárt, 

 azt nem a rovarnak, hanem 99 más oknak tulajdoníthatja. Ez, t. Köz- 

 gyűlés, olyan súlyos és olyan goromba hiba, a melyen okvetetlenül 

 segíteni kell : azaz ha azt akarjuk, hogy a mezőgazdasági rovar- 

 károk ki legyenek küszöbölhetők és megszüntethetők, akkor rajta 

 kell lennlhik azon, hogy minden gazda ismerje helyesen e károk 

 okozóit is. 



Örömmel megállapítom, hogy e segítségnek az alapja már meg- 

 van! Az idevonatkozó mai tanítóképzői és elemi iskolai utasítá^ 



