81 



gazdaközönség' méltán bizalmatlan lesz a megbízható, helyes adatuk- 

 kal szemben is. E miatt sokat fog szenvedni azután a k()zünség, 

 mert elmaradván a védekezés, megmarad és csak fokozódni fog a 

 mezőgazdasági kár. 



A 'hibákat, a pótlásokat, a selejtezések terjedelmét nem rész- 

 letezhetem, mert azt nem engedi meg a rendelkezésemre álló idő és 

 ezenkívül oh^an kérdés az, e melynek eldöntése végett szembe kell 

 állítani a rovartani tudást és a mezőgazdasági érdeket és gyakorlati 

 érzékkel mérlegelni kell a teendőket. Ez elsősorban nem azok fel- 

 adata, a kik a rovartannal általában, vagy tudományos irányban fog- 

 lalkoznak, hanem a tulajdonképpeni hívatásos szakembereké, tehát 

 mindenekelőtt a mezőgazdasági rovartan ügyét szolgáló Rovartani 

 Állomás szaktisztviselőinek a főfeladata. Ezek részére kérem én a 

 t. társaság tagjainak közreműködését és segítségét ezúttal is. Váll- 

 vetve működve romélem, nemcsak haladni fogunk az itt jelzett irány- 

 ban, hanem lassankint meg is közelítjük az elébünk tűzött czélt is. 



A midőn pedig a rovartan terén kutatók segítségére hivatko- 

 zom, volna még egy megjegyzésem. Ha a rovartan terén a múltban 

 Lu-alkodott a műkedvelők száma, annak okát látjuk a múlt idők köz- 

 művelődésének történetében, de hogy a bibliai „hivatalosok", nap- 

 jaink szavával élve, a hívatottak közül is olyan kevesen vannak, 

 ennek — ügy látszik — valami súlyos hiba lehet az oka. Hiszen 

 iskoláink, kicsi és nagy, ma már buzgón foglalkoznak a természet- 

 rajzi ismeretek terjesztésével. Felső- és főiskoláink száma egyre nő. 

 Nemcsak az egyetemek, hanem a különös szakismereteket terjesztő 

 többi főiskola (műegyetem, erdészeti főiskola, gazdasági akadémiák) 

 állattani tanszékei mind hivatalból és kötelességszerűleg terjesztik az 

 állattani, tehát a rovartani tudást is. Az eredmény pedig, ha az így 

 kikerülő kutató munkások számát tekintjük, milyen szegény ! E tudo- 

 mányterjesztő helyekről kijutó fiatal nemzedék elszéled a világban 

 és azután — nyoma vész ! Az a 3 — 4 hazai tűzheh^ pedig, a hol 

 mégis ápolják ezt a tudományt, milyen csekély számú hivőt bír ma- 

 gához lekötni ! Mi az oka ennek ? Talán éppen a kötelességszerű 

 tanítás ? Akármint van a dolog, az sehogysem hetyes : azon változ- 

 tatni és segíteni kell. Mind a közmívelődésünk, mind mezőgazdasá- 

 gunk jövője kívánja, hogy a természetrajzi ismeretek magja necsak 

 mindig a terméketlen talajra, a sziklára hulljon, hanem jusson az a 

 termőföldbe és hozzon százszoros hasznot ! 



Ámde a gazdákon, a rovartan mívelőin kívül még egy harma- 

 dik tényezőn is múlik, hogy a kártékony rovarok ellen való véde- 

 kezés dolgában — elsősorban nálunk — nagy a fogyatékosság. Sze- 

 rencsétlen természet a magyar ember természete ! Noha saját érde- 

 kéről is van szó, még sem teszi azt meg, a mit a józan ész tanítása 



