118 



A mezei czingolány szárnyrajza. 



Irta : Bokoe Elemek. 



A Cicindela campestris L. törzsfája szárnyfedőjének fehér rajza 

 hat pont vag-y voualka alakú foltból áll. E miistrázat egy hosszas 

 phylogenetikai fejlődésnek eredménye és három eredeti harántcsíkra 

 vezethető vissza. 



Az első, egyszersmind legrégibb fejlődésű harántcsík a váll- 

 hold. Maradványait egy vállfolt és egy a szárnyfedő első harmadában 

 fekvő, az oldalszélhez közeledő pont — bizonyára az eredeti haránt- 

 csíknak végpontjai — képviseli. Hogy ez a legrégebben ketté- 

 szakadt harántcsík, mutatja állhatatossága is, a mennyiben a két 

 pont nem szokott egymással érintkezni, az eredeti vállholdat ismét 

 feltámasztani. 



A középső, korábbi fejlődésű haráiitcsík egy az oldalszélhez 

 közeledő pontból és egy másik lejebb, a szárnj^fedő közepe mögött 

 fekvő és a varrathoz közeledő foltból könnj^en megszerkeszthető. 

 A hátrább szorult és a vari-athoz közeledő folt világosan mutatja, 

 hogy a középső harántcsík be- és lefelé hajlott, hasonlóan a Cicin- 

 dela campestris L.-vel ma is közel rokonságban álló hyhrida L. középső 

 holdalakú foltjához. Sőt egy fajváltozat, az ab. connaia Heer még 

 ma is megőrizte ezt az ősrégi bélyeget. 



A csúcshold a fejlődéstanilag legfiatalabb harántcsík szintén 

 felbomlott és csak végpontjaiban található fel. De ezeknél a foltoknál 

 már csaknem mindig fellelhető a hajlam, az egykori harántcsíkot 

 ismét feleleveníteni, a mennyiben a végpontokat hol egy megszakí- 

 tott, keskenyebb, hol meg egy egybefolyó, szélesebb sáv köti össze. 

 A nagyon gyakori ab. conjmicta D. -Tőrre az ily módon rajzolt mezei 

 czingolány példányaira értendő. 



Mindezekből mi azt a tanulságot vonjuk le, hogy a Cicindela 

 campestris L. szárnyfedőjének eredeti három harántcsíkja a szárnyfedő 

 tövén bomlott fel legelőbb és haladt innen fokozatosan hátrafelé a 

 szárnyfedő csúcsán lévő harántcsíkig. A ma megmaradt pontok és 

 foltok az egykori harántcsíkok végeit jelzik. A. belőlük kiágazó és a 

 testvérponthoz irányult, vagy vele egybefolyó nyúlványaik a régi 

 harántcsíkok atavisztikus felelevenítései. 



Ha már most ezt a következtetést tovább szőjjük. és a Cicin- 

 delákra nézve általánosítjuk, úgy arra a végeredményre jutunk, hogy 

 a Cicindelák szárnyfedőinek színe eredetileg fehér, vagyis jobban 

 mondva sárgásfehér volt, mel3^eken csak a később megjelenő színes 

 pigmenttel ellátott foltok kezdtek mind nagyobb tért hódítani, míg- 

 nem a szárnyfedők eredeti alapszínéből a harántcsíkok vagy függő- 

 leg'es terjeszkedés esetén hosszanti (varratmenti, szegély-) sávok 



