Í50 



szerveivel és táplálkozásával. A légy mindenütt ott van, a Íiol vala- 

 mely erjesztő szervezet működik, de a légy nyűve nem az erjedő 

 anyagból, hanem az erjesztő szervezetből él. Nemcsak ott verődik 

 össze a njái, a hol az erjedő anyag felszínén sok az erjesztő szer- 

 vezet, hanem él a különféle eozetanj'-agok felszínén képződő eczet- 

 hártyából, eczetanyából (m3^coderma, stb.), mely az eczetesedést okozó 

 szervezetből áll és hártyaszerűen lepi el az eczetfolyadék felszínét. 

 Ha ez a hártj^'a vékony, a lég:ynyűvek az edény falán élnek és csak 

 a hártya széléből táplálkoznak, ha pedig vastag, akkor rajta is mász- 

 kálnak, azon legelnek. Ennek a légynek a nyűve tehát nem a romló 

 anyagból (szilva, alma, czefre, stb.) él, hanem az ezt a romlást elő- 

 idéző szervezetből, tehát az erjesztők és élesztők sorából való szer- 

 vezetekből. Ennek megállapítására előadó friss bolti élesztővel tett 

 kísérletet, mell,yel nemcsak a kifejlődött légy táplálkozott, hanem 

 mohón tojta rá tojásait és a tojásból kikelt nyű oly gyorsan fejlődött 

 azon, hogy az ötödik napon már kezdte azt hasogatni és bábozódni. 

 Áttérve az életmódjával összefüggő jelenségekre, röviden megemlíti, 

 hogy miért jelentkezik ez a légy a pinczében, az erjesztő iparban, 

 a kenyérsütő magj^ar asszony pártevésekor, morzsóka, komlóskorpa 

 szárításakor, az eczet házi készítésekor, stb. Végül rámutat a légy 

 veszedelmességének valószínűségére, a mikor a szüret előtti időben 

 a hasmenést okozó szervezetet terjeszti (a tőkesorok közti emberi 

 ürülékről az érett fürtökre) és szüretkor az eczetesedést okozó szer- 

 vezeteket húrczolja széjjel. Ellene való orvosság csak a tisztaság; 

 ig3"ekezzünk megakadályozni, hogy a légy ne jusson sem a fertőző, 

 sem a táplálkozásra szolgáló anyagokhoz. — Utána Dr. Pongrácz 

 Sándor „Magyarország Hemerobiidáiról" tartott előadást, melj^ben 

 ama nézetének adott kifejezést, hogy ezt a családot a búvárok hely- 

 telenül felbontják, pedig az egy nagyon egj^séges csoportot alkot, 

 mely sajátságait a legrégibb geológiai időktől a jelenkorig megőrizte. 

 A legősibb típusok nem a Düar, hanem a Drcpanopieryx és Folysto- 

 choetes nemek. Előadó azután néhány biológiai megfigyelés kapcsán 

 a magyarországi fauna egynémelj'' érdekes alakjáról emlékezik meg 

 és azokat bemutatja. — Jablonowski Józskf elnök megköszönvén az 

 előadást, a következő bejelentést teszi : Az Állattani Közlemények 

 1918. évi kötetének 67. oldalán szó van az eperfapaizstetűről (Aula- 

 caspis = Diaspis pentagona FT.), melynek Fiúméban való előfordulásá.t 

 U)B. Dk. Extz Gkza a múlt nyáron (valószínűleg 1917) megállapította. 

 Nem az elsőbbség megállapítása végett, lianem egyéb hivatalos okok- 

 ból kijelenti, hogy az eperfapaizstetűt már 1912 április havában álla- 

 pította meg Fiúméban az ottani Közkertben (Giardino publico) fiatal 

 jiapiros- vagy khinai eperfa-oltványokon (Broussoneiia papyrifera). 

 Megállapította, hogy valószínűleg meg vannak fertőzve a Tersattora 



