1876-ban jelent meg, holott Lósy csak 1906-ban használta először 

 a semmitmondó szürke czímeres poloska nevet, Jablo- 

 NowsKi pedig csak 1918-ban ajánlotta a véleményem szerint nem 

 éppen találó téli-poloska elnevezést. 



RÉSUMÉ: 



Dr. Horváth : La Punaise des groselliers. 



L' auteur traite des moeurs et de la biologie du Pentatomide 

 Rhaphigaster nebulosa Poda (grisea F.) assez connu chez nous 

 par son habitude qu'il quitte en automne, aux approches des 

 froids, les divers arbustes sur lequels 11 a passé le printemps et 

 l'été, et vient se réfugier dans les maisons et d'autres bátiments 

 pour s'y cacher jusqu'au retour du printemps. Cetté punaise a, 

 en Hongrie, plusieurs noms vulgaires : Benőit puant, Martin 

 puant, Marguerite puant e, Nanon puant e, etc. 



Még egyszer a paizstetűt evő hernyóról. 



Irta: Jablonowski József. 



Csakugyan vénülök és mint a vén czigány, elfelejtek napon- 

 kint egy-egy nótát, azaz egy-egy biológiai adatot. Köszönöm 

 Pazsiczky Jenő dr.-nak, hogy szives volt figyelmeztetni feledékeny- 

 ségemre, mert igazán csak arról van szó. Hiszen azt mondhatom, 

 hogy a paizstetű ellenségek közül ezt ismertem elsőnek, noha 

 akkoron még nem tudtam, hogy miről van szó. Még 1886-ban 

 találtam a Thalpochares communimacula Hb. hernyóját, talán 3 — 4 

 példányt Berkeszen (Szabolcs vm.), az ottani (1886-ban elhagya- 

 tott) vadaskertben. Hogy milyen paizsíetves fán, bokron élt ez a 

 hernyó, erre ma 36 esztendő után már nem emlékszem, mert 

 habár a vadaskert főfája, mint általában a nyírségi homokon, az 

 akáczfa volt, volt a vadaskertben egyéb fa-nem is. Akkor igazán 

 nem sejtettem, hogy mit szedtem és mit akartam fel is nevelni, 

 de ami nem sikerült, azt csak 8 — 10 évvel későbben tudtam meg 

 néhai Abafi Aigner LAjos-tóI. Azokban az években szegény Abafi 

 AiGNER azon töprenkedett, hogy öregsége napjaiban vájjon mi 

 segíthet még rajta, talán a lepkészet-e, amelynek már régebb idők 

 óta nagy kedvelője volt? Mikor végre nagynehezen bár, de meg- 

 könnyebbült szívvel túladott a poros ódon könyvesboltján, mégis 

 csak a lepkészet segített rajta, mert mint azt már a fiatalabb nem- 

 zedék is tudja, Aigner a Nemzeti Múzeum szolgálatában mint 

 lepkész fejezte be életét. 



Tehát ama időben — 1894 — 1895 ben lehetett — kerestem 

 fel AiGNER-t boltjában, aki otthagyva keskeny, emeletes sárga író- 

 asztalát, boldog volt, hogy fogott valakit, akivel kedvére boga- 

 rászhatik. Sok egyéb között hamar előkerített egy kis dobozt. 



