36 



tetett fel." Csíki megemlíti/ hogy „hangyák társaságában él és 

 csak kora tavasszal gyűjthető, de akkor is nagyon ritka. Eddig 

 Budapesten (a budai hegyek alján), Dalmácziában . . ." gyűj- 

 tötték. Pedig budapesti bogarászok előtt az utóbb felemlített há- 

 rom hangyavendég közül ez még a gyakoribb faj. Elannyira, 

 hogy Európa legtöbb jónevű bogárgyüjtője nálunk szerzi be 

 Satrapes-sorozatát. De a termőhelyeket, a vendéglátó hangyafajt 

 csak szájról-szájra adják tovább bizalmas körökben. Egy ilyen 

 termőhelyet a titoktartás kötelezettsége mellett nekem is elárultak, 

 hol a bogár néhány példányát fogtam is. A gyűjtés módszerével 

 megismerkedvén, megkíséreltem önállóan a Satrapes-i ujabb 

 termőhelyén megtalálni. És sikkerrel. Amennyiben az állat az 

 alábbiakban közlendő termőhelyekkel hazánkban immár szélesebb 

 elterjedésben ismeretes, semhogy „kigyűjtésétől" tartanunk kellene, 

 úgy a titoktartás kötelezettsége alól annál is inkább felmentve 

 érzem magam, mert meg vagyok róla győződve, hogy a bogár 

 rövid ideig tartó megjelenése és nagyon fárasztó gyűjtése kellőleg 

 védik a veszélytől. 1914 kora tavaszán az esztergom megyei Do- 

 rogtól nyugatra fekvő Kiskőszikla tetején akadtam rá első pél- 

 dányára. 1919 áprilisának közepén pedig az Esztergom mellett 

 fekvő Vaskapu két előhegyén bukkantam reá. A Satrapes Sartorii 

 Redtb. gyűjtését illetőleg megfigyeléseimet a következőkben fog- 

 lalhatom össze. A bogár a Tetramorium caespitum L. hangyafaj 

 fészkében él. Ezen hangya a napsütötte kövekkel teleszórt, kopá- 

 rabb dolomit- és mészhegyek lejtőit kedveli. Fészke a földbe 

 ágyalt, laposan fekvő kövek alatt található. A Satrapes Sartorii 

 Redtb. az ilyen fészkekben kora tavasszal keresendő, mikor még 

 csak alig hüvelyknyi a sarjú, az enyhébb, szélcsendes napokon, 

 legczélszerűbben márczius második felétől április végéig. Legkésőbb 

 fogott példányom május közepéről való. Ha a hangyafészket be- 

 fedő követ óvatosan felemeljük, úgy rendesen a fészekben, ritkáb- 

 ban a kő alján megtaláljuk a keresett sutabogarat. Első pillanatra 

 egy fényes, világosbarna, kenderszem nagyságú maghoz megté- 

 veszthetően hasonlít. Kisvártatva megrezzen, eddig szorosan tes- 

 téhez zárt lábait kimereszti és menekülni igyekszik. Duzzadt, felül 

 és alján erősen domború testével, széles, lapos, karéjos lábaival 

 mulatságos látványt nyújt. Mintha egy parányi teknősbéka 

 akarna előlünk menekülni. Gyakorinak cseppet sem mondható. 

 Számtalan fészekből hiányzik, csak egyesekben található és akkor 

 is csak egy-két példányban. Rostálása kedvező eredményre nem 

 vezet, csak a hangyatelep elpusztulását vonja maga után. Rövidebb 

 idő alatt czélhoz jutunk, ha minden fészket alaposan átvizsgálunk. 

 Eddig egy fészekben négynél több Satrapes-i nem találtam, de 

 felszökik e szám Diener Hugó tagtársunk szíves közlése szerint 

 nyolczra is. Az egyszer felborított kő a fészekre óvatosan ismét 



1 Állattani Közlem. II, p. 128. 



