53 



medréből kilépő folyam sebes árja Párkány községet hirtelen 

 elárasztotta, úgyhogy a jégtömbök az egész falut elsöpörték. 

 Esztergom, Visegrád és Nagymaros elpusztítása után Váczott is 

 300 házat ragadott magával a folyam, míg Pest-Budán megakadt 

 a nagy jégtorlasz. A víz március 12-én oly gyorsan emelkedett, 

 hogy 1 — 2 óra alatt teljesen elöntötte a budai részeket (Víziváros, 

 Tabán, Óbuda), úgyhogy a megrémült lakosok, kik eleinte a 

 házak emeleteire, padlásaira húzódtak fel, csakhamar kénytelenek 

 voltak kötelek és létrák segítségével menekülni, mert a közeledő 

 jéghalmazok a mélyebben fekvő házakat tömegesen söpörték el. 



Másnap úgy látszott, hogy a megindult jégáradat csendesen 

 el fog vonulni, amikor azonban újabb csalódás érte az embereket, 

 mert a jégár a Duna mindkét partján felhalmozódott jégtömbök- 

 nek neki menve, újból megakadt. Most már az áradás a pesti 

 oldal felé vette útját. 



A vízár a mind magasabbra emelkedő jégpáncéllal már az 

 éjjeli órákban áttörte a védőtöltést, melynél a legnagyobb erő- 

 feszítéssel dolgozott a lakosság. Irtózatos látvány volt, amint a 

 víz a több arasz átmérőjű jégtáblákkal az alacsonyabb helyeken 

 épült házak ormát is túlhaladva, oly elementáris erővel hömpöly- 

 gött a Dorottya-utcán végig a Ferenciek elővárosába és a 

 Soroksári-utcáig elöntött mindent. Az apró házak lakóinak alig 

 maradt annyi idejük, hogy puszta életüket megmentsék. Ekkor 

 tódult be a Múzeum helyiségeibe is a víz. Valamennyi pékműhely 

 víz alá került^ és nagy kenyérinség állott elő. Sok emberélet is 

 áldozatul esett, főleg a Józsefvárosban. 3000-nél több ház össze- 

 omlott s a többiek is alá voltak mosva, úgyhogy az emberek 

 félelmükben ott hagyva lakásaikat, a magasabb helyekre vonultak 

 s inkább a szabad ég alatt ütötték fel tanyájukat. Ezrével gyűltek 

 össze a hajléktalanok a Gellért-hegyen és szivettépő látvány volt, 

 amint egy darab kenyéren civódtak. 



A veszedelem- csak március 17-én múlt el, amikor a jégár 

 megindult az alsóbb szakaszokon, így Promontornál is és a víz 

 visszahúzódott a csaknem egészen elárasztott fővárosból. 



A múzeum természetrajzi gyűjteményei, amelyek 1813-ig a 

 Nagy Seminariumban voltak elhelyezve, 1813-ban vitettek át a 

 gróf Batthyány Antal telkén levő épületekbe s az azt környező 

 apró, rozzant házakba s így az árvíz nem csekély veszéllyel 

 fenyegette azokat. 



„A múzeum igazgatójának, Horvát ISTVÁN-nak gondoskodása 

 és a rögtöni segély alkalmazása folytán a mélyen feküdt tárgyak- 

 nak részint magasabb polczokra rakatása, részint az I. em. szo- 

 bákba fölvitele következtében az árvíz azonban igen csekély kárt 

 volt képes okozni" írja Mátrai. 



Az új múzeumnak ekkor még csak a fundamentuma volt 



1 Ebben az időben a pékmú'helyek mind egy utcában voltak. 



