57 



Még ugyanebben az évben megjelent a II. kötet, melyben a 

 Linné értelmében vett szürkületi lepkék „Sphinges" csoportját 

 dolgozta fel. Két főcsoportot különböztet meg: az úgynevezett 

 valódi zúgó pilléket, Sph. legitimae Linn. és 2. a nem valódi 

 zúgó pilléket, Sph. adscitae Linn. Az első csoport keretében, 

 minthogy ebbe aránylag csekély számú európai faj tartozik, nem 

 sok alkalma nyílt új felfedezésekre, de viszont a fajok metamor- 

 phosisára vonatkozólag igen sok értékes adatot közölt többnyire 

 saját tapasztalatai alapján. A nem valódi zúgó pillék : a Zygaenák 

 és Sesiák OcHSENHEiMER-től származó leírásai tökéletességben 

 messze felülmúlják az összes eddig megjelenteket. 



Az 1810-ben megjelent III. kötet a szövő \)\\\ékQ.\. (Bombyces 

 Linn.) tárgyalja. Ezeknél kísérelte meg először Ochsenheimer a 

 különböző kategóriákat nemekbe foglalni s ez olyan jól sikerült 

 neki, hogy rendszerét úgy Németországban, mint más országokban 

 általánosan elfogadták. A „Psychidae"-k — melyeknek hernyói 

 magukszőtte tokban töltik életüket — éleselméjű feldolgozása 

 magában véve is elegendő, hogy nevét az utókor hálás elisme- 

 réssel emlegesse. 



A IV. kötet munkájából — amint már említettem — Treitschke 

 derekasan kivette a részét, minthogy a gyengélkedő Ochsenheimer- 

 rel megállapodtak, hogy a még hátralevő anyagot együtt fogják 

 feldolgozni. Ochsenheimer a rendszer tervének kidolgozásán kívül 

 már csak a tágabb értelemben vett Acronycta-nem egy részét tudta 

 megírni. A IV. kötettel együtt 1816-ban egy függelék is jelent 

 meg az előző három kötethez. Ebben a függelékben az előbbi 

 kötetekben tárgyalt lepkecsoportokat is igyekezett nemekbe foglalni 

 az egyes fajok jellegzetes megkülönböztető bélyegei alapján. 



A megkezdett nagy művet kortársa, Treitschke Friedrich 

 folytatta, kit 25 évi igaz benső barátság fűzött OcHSERHEiMER-hez. 

 Barátságuk már a boldog gyermekkorban a Pleise és Élbe part- 

 ján kezdődött és később folytatódott a közös hivatásban, amikor 

 is a férfikorban TREiTSCHKE-ben — ki szintén udvari színész volt 

 Bécsben — ismét feléledt az entomologus hajlam. Ettől az időtől 

 fogva csaknem mindig együtt volt a két jóbarát, együtt kutatták 

 nagy buzgósággal Bécs környékének faunáját. E gyakori kirándu- 

 lások nagyban hozzájárultak később ahhoz, hogy Treitschke, 

 mesterének gyakorlati és elméleti tanítása alapján, megkezdett 

 nagy művének folytatásához hozzáfoghatott, mert noha Ochsen- 

 heimer egész szellemi hagyatékát ő kapta meg, ez mégsem pótol- 

 hatta volna azokat a becses adatokat, amelyeket Ochsenheimer 

 vele még életében közölt. A hagyaték ugyanis sokkal kevesebb 

 feldolgozott anyagot tartalmazott, mintsem azt Treitschke remélte. 

 Ochsenheimer levelezése pedig valami sajnálatos félreértés követ- 

 keztében megsemmisült. Legbecsesebbek voltak azok a pontos 

 széljegyzetek és helyreigazítások, melyekkel Ochsenheimer köny- 

 veit látta el. Ezeknek ő nagy hasznát vette, de még fontosabb 



