62 



A lengyel pusztaság faunája is változatos. A gerincesek közül 

 ott látjuk a fakó héját (Circus macrurus), a hegyi gyíkot (Lacerta 

 vivipara) és egy apró csíkos egeret, a Sicista subtiUs-t Ezek 

 széltében-hosszában lakják a steppét, míg a Trochosa singoríensis- 

 nek a lengyel alföld keleti felében felbukkanó tölcsérei eme steppel 

 pók elterjedésének talán határát jelzik. A lengyel alföld rovar- 

 világában is a középeurópai homoksíkságok faunáját ismerhetjük 

 fel, sőt megtaláljuk a magyar alföld homokjának is egynéhány 

 jellemző alakját, mint pl. néhány hangyaleső- és Sphingonotus- 

 fajt, az Oedipodák tarka seregét, az Ophiogomphus serpentinus-t, 

 a Psallidium maxillosiim, Otiorrhynchus Braunén, Strophosomus 

 albolineatus nevű bogarakat, két érdekes homoki Hemipterát, a 

 Phimodera nodicollis-i és az ELasmucha Fieberi-i s végül a fém- 

 darazsak és homoki méhek változatos sorozatát. Van azonban a 

 lengyel pusztaságnak egy érdekes alakja, amelyet a magyar alföl- 

 dön hiába keresünk seza csörgő sáska, a Bryodema tuber- 

 culata F. 



A Bryodemákat már Pallas is említi, még pedig a kelet- 

 ázsiai steppékről. Azóta e sáskáknak több faját írták le, ám azok- 

 nak életmódjáva! keveset foglalkoztak. Csak az újabbi irodalom- 

 ban találunk erre vonatkozólag néhány feljegyzést. Az entomolo- 

 gusoknak feltűnt e sáskák csörgő hangja, a zoogeografusoknak 

 pedig fejtörést okozott azoknak szigetszerű szórványos fellépése. 

 E kérdések azonban nem tisztázódtak, úgyhogy amikor lengyel- 

 országi tanulmányutam alkalmával ezeket az állatokat a lengyel 

 steppén legelőször megpillantottam, főleg azok életmódjának és 

 elterjedésének megfigyelését tűztem ki feladatul. 



Már az első lengyelországi utam alkalmával feltűnt, hogy a 

 csörgő sáskának Lengyelországban szűk elterjedési köre van. Az 

 olkuszi, kluezei homoktenger, az északlengyelországi dünék az 

 állatnak nem kedveznek. A Radom mellett elterülő homoksíkságon 

 sem leltem meg annak nyomát, azonban egy meleg júniusi napon 

 Kielze-től nem messze, a Lysa-Gora egyik nyúlványának fövenyes, 

 kötött homokján ráakadtam a legelső Bryodemákra. Négy-öt 

 holdnál aligha lehetett nagyobb ez a terület, amelyen ezek az 

 állatok röpködtek. Távolabbra már hiába kerestem őket. Déltájban 

 figyeltem meg először messzire elhallatszó röpülésüket. Néhány 

 nőstényt zavartam fel, amelyek elég nagy gyorsasággal majdnem 

 függőleges irányban kb. 8 — 10 m. magasságban emelkedtek a 

 levegőbe. Közülük az egyik kiterjesztett szárnyakkal 7 cm.-nél 

 szélesebb lehetett. Friss színeivel elárulta, hogy nemrég esett át 

 az utolsó vedlésen. Testének alapszíne okkersárga volt, ez azon- 

 ban a hasoldalon és hátsó lábakon citromságává változott, másutt 

 az alapszínt eltakarta az olajzöldes márványozott mustrázat. Elülső 

 szárnyán hiányzott a három harántsáv, ehelyett szétszórt foltok 

 jelentek meg rajta. A hátsó szárny majdnem háromszögű s olyan 

 széles, hogy majdnem elérte a potroh csúcsát. Széles barna folt 



