63 



szegélyezte ezt a szárnyat s a szárny tövén széles rózsaszín foltot 

 zárt körül. 



A Bryodemákkal az említett tisztáson nap-nap után talál- 

 koztam. Ha jól tudom június 10-ike körül láttam az első' példányt, 

 július végén figyeltem meg párosodásukat, mely úgylátszik részben 

 a levegőben ment végbe, augusztus közepén túl már nem talál- 

 tam őket. 



Lárváikat, amelyek május 15 — 20. között jelentek meg, csak 

 a gyakorlott szem tudja az Oedipoda- és Sphingonotus-lárváktól 

 megkülönböztetni. Toruk erősen hátranyúló gallérban végződik, 

 hátsó combjukon már korán feltűnik a két jellemző harántfolt. 



Repülés és az ezzel összefüggő hangadás tekintetében a 

 csörgő sáska szinte egyesegyedül áll összes fajrokonai között. 

 Szárnyainak hangját legfeljebb a Psophus-okéva\ lehetne össze- 

 hasonlítani, de míg ezeké berregő, vagy inkább kelepelő, addig a 

 Bryodemák szárnyai repülés közben határozottan üvegszerű, csö- 

 römpölő hangot adnak. Így tehát nem követünk el hibát, ha a 

 Psophus-okat berregő, vagy kelepelő, a Bryodemákat ellen- 

 ben csörgő sáskáknak hívjuk. De nézzük csak a Bryodemák 

 csörgését közelebbről. Ha a hátsó szárnyát közelebbről vizsgáljuk, 

 kitűnik, hogy az analis erek, különösen a hímnél, felváltva erősen 

 felduzzadtak. Minthogy a szárny repülés alkalmával legyezőszerűen 

 összecsukódik, nyilvánvaló, hogy a felduzzadt erek egymással 

 érintkeznek. Ez adja a hangot, amely a hímnél erősebb, mint a 

 nősténynél. Megjegyzendő, hogy a hang erősségét az erek között 

 haránterek is fokozzák, amelyek jóval nagyobb számmal vannak 

 jelen, mint a Psophusoknál s a repülés alkalmával kifeszített 

 húrok módjára mintegy megpendülnek. 



A Bryodemák repülésére a hangadáson kívül a repülés 

 magassága is jellemző. Mint már említettem, a Bryodemák 8 — 10 

 m. magasságig is emelkednek. Ezt a magasságot bizonyára a 

 vándorsáskák is elérik, de ezeken nem észleltem, hogy függőleges 

 irányba oly biztonsággal emelkedtek volna fel, mint a csörgő 

 sáskák, amelyek eme képességüket csakis kiszélesedett hátsó szár- 

 nyaiknak köszönhetik. 



A repülés idejére vonatkozólag, úgylátszik, eltérők a véle- 

 mények. TüMPEL és Adelung, a sáska első megfigyelői szerint az 

 állat már korán reggel, első napsütéskor a magasba emelkedik. 

 Én úgy találtam, hogy ezek a sáskák a reggeli harmatos időben 

 és eső után bágyadtak, szárnyaikat nem használják s felriasztva, 

 ugrással menekülnek, ilyen alkalommal sikerült nekem is a begyűj- 

 tött 30 példány legtöbbjét kézrekeríteni, míg déltájban, amikor a 

 repülésük legélénkebb, csak nehezen kerültek ezen sáskák hálómba. 

 Mellesleg megjegyezhetem azt is, hogy a Bryodemák repülés köz- 

 ben magasabb fák, többnyire fenyők koronáit választják pihenő- 

 helyül. 



A Bryodemák táplálkozását, sajnos, nem volt alkalmam meg- 



