ROVARTANI LAPOK 



HAVI FOLYÓIRAT 

 KÜLÖNÖS TEKINTETTEL A HASZNOS ÉS KÁRTÉKONY ROVAROKRA 



XXVI., 7—12. 1923. XII. 1. 



A bogarak törzsfájának extensiv kutatása. 



Irta: Dr Dudich Endre. 



A bogárrendszertani irodalomban két irányzatot lehet meg- 

 különböztetni, melyeknek eszközei, módszere és célja egészen 

 más, következésképen eredményeik is annyira eltérők, hogy tulaj- 

 donképen őket összehasonlítani nem is lehet. 



Az egyik irányzatot 1 e i r ó vagy taxonomikus irány- 

 nak nevezhetjük. Ennek célja az, hogy a fajok bizto- 

 san és könnyen felismerhetők legyenek, amit 

 pontos leírások, revíziók, átnézetek, meghatározó táblák és mono- 

 graphiákkal iparkodik elérni. Nem célja a rendszer fel- 

 állítása természetes alapon, neki mindegy, hogy majd 

 a katalógusban milyen sorrendben következnek egymás után, fő 

 az, hogy a nemek és a fajok jó dichotomikus különbségekkel 

 legyenek elválasztva. Ez az irány, többet törődik a különbségek- 

 kel, mint a hasonlóságokkal és nem annyira csoportosít, mint 

 inkább szétválaszt, mint azt Fr. Müller már 1864-ben kiemelte. 

 Eredményük egy praktikus, analytikus rendszer. Ennek az irány- 

 nak a képviselői céljuk felé való törekvésükben kizárólag a chitin- 

 váz külsejére és legfeljebb a penis-vizsgálatokra alapítanak min- 

 dent. A belső anatómiával nem törődnek, sőt ennek a rendszer- 

 tanban való felhasználása ellen élénken tiltakoznak, amint azt pl. 

 Reitter teszi, amikor a szúfélék (Scolytidae) 1913-ban megjelent 

 meghatározó táblájának bevezetésében a NüssLiN-féle rendszert 

 kritizálja. Természetes, hogy az elsősorban praktikus cél felé tö- 

 rekedve, többször elvesztik szemük elől a modern rendszertan 

 legfőbb követelményét, a természetességet. Szétválasztanak közel 

 rokon fajokat, nem ügyelnek a bélyegek fokozódó specializáló- 

 dására, aminek azután az az eredménye, hogy az általuk meg- 

 adott egymásután sokszor épen a megfordítottja a természetesnek, 

 ilyen rendszertani inverziók sok helyen találhatók a rendszertan- 

 ban, hogy csak egyet említsek, a Staphylinidák Erichson-Kraatz- 

 féle rendszere, amely az Aleocharinae alcsaládtól halad a Piestinae 

 felé, egészen megfordítottja Fauvel természetes rendszerének, 

 amelyet az 1906-os katalógus is magáévá tett. Az ideális célnak 

 egy praktikus cél alá való rendelése miatt sok támadás érte ezt 

 az irányt, de mindezek teljesen jogosulatlanok voltak, mert mint 

 mondottam, ennek az iránynak nem célja a bogarak természetes 



Rovartani Lapok. XXVI. 7-12. (1923. XII. 1.) 8 



