110 



insertiopontjának eltolódása inframarginalis helyzetből frontálisba; 

 2. a fej orrmányszerűvé alakulása; 3. a toroklemez kiküszöbölése; 

 4. a párkányos előtornak legömbölyítetté való alakulása; 5. az 

 előtör varratainak eltűnése; 6. a szárnyerezet egyszerűsödése; 



7. a homonom pentamer lábfej átalakulása cryptarthrotikussá ; 



8. a potroh első has és oldallemezeinek elnyomása; 9. a herék- 

 nek három typuson át való komplikálttá, acinosussá válása; ÍO. az 

 ovaria holoistica kialakulása; //. az idegrendszer koncentrálódása; 

 72. a hexanephria fellépte; Í3. a campodeaforma lárva átalakulása 

 lárva eruciformissá; Í4. a lárvák kétízű lábfejének összeíorradása. 



Ezek a bogárszervezet fokozatos átalakulásának, specializá- 

 ciójának vezető motívumai. Mivel mindezek határozott irányban, 

 egyenesen felfelé haladnak, azt kell mondanunk, hogy ez a fel- 

 fogás orthoevolutionistikus. 



A bogárcsaládok szerveztének a felsorolt 14 

 fejlődési irány fokozataira való vonatkoztatása 

 adja meg azután a család szervezetének magassági 

 fokát („Organisationshöhe"), vagyis a helyét abban a nagy fej- 

 lődési sorban, amely a legprimitívebbekkel kezdődik és fokozatos 

 átmeneteken át halad a legspecializáitabbhoz. 



Ha így sikerült a családok, családsorozatok 

 és a két alrendnek szervezettségi fokát megálla- 

 pítani, akkor ezeket törzsfaszer űen kötik össze 

 és készen van a nagy mű, a bogarak rendjének törzsfája, amely 

 hivatva van szemléltetni a mai bogárvilág phylogenesisét, szárma- 

 zási rokonságát. 



Ennek alapján állítódik fel azután a természetes rend- 

 szer, amelyben a fejlődést nyomdatechnikai okokból a katalógus 

 egymásutánjában a lineáris egymásután tünteti fel. Kezdő- 

 dik a legprimitívebb családdal és végződik a legspecializáltabbal. 



Természetes, hogy az ilyenfajta tanulmányok folyamán bőven 

 találkozunk mindazon kifejezésekkel, melyeket a phylogenetikusok 

 más csoportok törzsfájának kutatásánál is használnak. Keresik és 

 megalkotják a közös ősöket, törzsalakokat, amelyek 

 két vagy több alaksor közös primitív bélyegeivel birnak, de egyik 

 irányban sem specializálódtak, tehát u. n. kollektív typusok, 

 amelyekből azután különböző irányokban specializálódó alaksorok 

 indultak volna ki.^ Kutatják a családok gyökerét (radix). 

 Beszélnek magasan és mélyen álló családokról, a 

 rendszer inferioris, laterális és superioris fokairól. 

 Megkülönböztetnek a törzsfán egy folytatólagos törzset 

 és kisugárzó ágakat, amelyek ismét lehetnek alsóbb és 

 felsőbb oldalágak és terminális ágak. Ismernek ter- 

 minális, egészen isolált családokat; értékes isolált 



1 így születik meg a Protadephagon, Protopolyphagon, Protostaphy- 

 linideon és a Protocantharideon. 



