114 



korrespondeáló fejlettségi fokot értek volna el, vagyis a szervezet 

 ho moeostatikus volna. Ez azonban nem így van, mert a 

 család egyes tagjainak bizonyos szervei a csa- 

 lád átlagos fejlettségi fokával szemben, vagy az 

 egész csal ádb a n egyes szervek a szervek többsé- 

 gének fejlettségi fokával szemben visszamarad- 

 hattak a fejlődésben. Ez az alacsonyabb fejlődési 

 fokon való visszamaradás, szemben a család több- 

 ségének, vagy a rokon családok praedisponált 

 fejlettségi fokával szemben, az epistasis. Viszont 

 ha a kár egy családon belül egyes tagok szervei a 

 család átlagos fejlettségével szemben, akár a csa- 

 lád összességének egyes szervei a többi szervek 

 átlagos szervezeti fokával szemben előresietve, 

 magasabb fejlettséget értek el, akkor epidosisról 

 beszélünk. A szervezet, illetőleg a rendszertani 

 csoport pedig, mint olyan, egy heterepistatikus 

 complexum. 



Egy ilyen heterepistasisra vezethető vissza például az a harc, 

 amelyet Kolbe és Ganglbauer vívtak amiatt, hogy a Lamellicor- 

 niákat, vagy a Rhynchophorákat illeti-e meg a törzsfa legmaga- 

 sabb, tehát a rendszer legutolsó helye. 



Mindkét családsorozat heterepistatikus 

 csoport. A Lamellicorniák a fej alakja, a torok, az előtör 

 alakja és alkotása, a lábfejízek, a szárnyerezet, a potroh alkotása 

 és a Malpighi-edények számát illetőleg primitívek, mig a Rhyncho- 

 phorák ezek tekintetében specializáltak. Viszont az idegrendszer, 

 a herék és a csápok alkotása tekintetében a Lamellicorniák mó- 

 dosultabbak, mint a Rhynchophorák. Tehát ami az egyikben epi- 

 statikus bélyeg, a másikban epidotikus, de a Lamellicorniáknál 

 több az epistatikus, a Rhynchophoráknál pedig több az epidotikus 

 bélyeg. 



Ganglbauer a Lamellicornia specializált bélyegeibe kapasz- 

 kodva a Rhynchophora epistatikus jellegeivel szemben, az előb- 

 bieknek adja a pálmát, a legfelső helyet, nem törődve a Rhyncho- 

 phorák sok módosult szervével. Kolbe fordítva cselekszik, ő a 

 Rhynchophorák többségben levő módosult bélyegeire hivatkozik, 

 szemben a Lamellicorniák többségben levő primitív bélyegeivel és 

 a Rhynchophorákat helyezi a rendszer végére. Közben, mondhat- 

 nám dialektikai fogásokkal élnek. Ganglbauer az epistatikus ki- 

 vételek előráncigálásával a Rhynchophorák specializált bélyegeinek 

 értékét igyekszik gyengíteni, Kolbe viszont azon szervek phylo- 

 genetikai értékét támadja meg, amelyek a Lamellicorniáknál epido- 

 tikusak (Az idegrendszer tömörülését a törzsszelvények szoros 

 összezárulásának kísérőjelenségévé, a csápízek heteronomiáját 

 physiologiai hatások eredményévé degradálja és ezért mindkettő- 

 nek csak másodfokú phylogenetikai értéket tulajdonít!) 



