132 



ban, melyekből gyakran a legszebb tavaszt varázsolja. Hű segítő- 

 társai a hullámzó, meleg Adria e's az örökzöld vegetatio. 



Egy pillantás a Monté Maggiore hófedett csúcsaira és az 

 alacsonyabb, de ép oly télies mezben levő északi és keleti szom- 

 szédjaira, azonban világosan mutatja, mily szűk határokat vont a 

 természet e tengerparti csíknak, hol Phoebus hatalma ennyire 

 diadalmaskodhatott. Már csak az egy-néhány kilométernyire távo- 

 labb fekvő magaslatokon — minél messzebbre vagy magasabbra 

 jutunk — fokozatosan érezhető az átmenet a szigorú tél birodal- 

 mába. Meglepő azonban, mily csekély távolság vagy emelkedés 

 elegendő ahhoz, hogy ennyire érezhető klimatikus változást idéz- 

 hessen elő úgy nyáron, mind télen. 



A tengerparti bogárfauna e változatos konstelációnál fogva 

 közvetlen a tengerparton lényegesen elüt a szomszédságban levő 

 — bár alacsony — mészhegyek bogárfaunájától. A két fauna közti 

 határt természetesen nem képezi egy szigorúan elzáró vonal, hanem 

 az inkább lassankint átmegy egymásba. 



Legkönnyebben megfigyelhető ez a változás a vasút mentén, 

 mely lassan és ugrások nélkül igyekszik fölfelé a magaslatokra, 

 így kényelmes módon eljutunk hosszú szerpentinúton P 1 a s e 

 állomásig, kb. 800 m magasságban, honnan gyönyörű kilátás nyílik 

 a tengerre. Itt az utolsó alkalom búcsút inteni a kéklő Adriának, 

 mert ezen állomás után a tovább robogó vonatból hegyek, erdők 

 és szakadékok teljesen eltakarják a tengerre való kilátást. P 1 a s e 

 vasúti állomás és környéke, úgy, mint a szomszéd falu: Zlobin, 

 beleesnek ebbe a határterületbe, melyen túl mindkét irányban a 

 bogárfauna már feltűnően megváltozik, de ez a terület magában 

 véve is egyedül ott található fajtákkal külön területet képez. 

 Ez az átmeneti zóna bogarászati szempontból rendkívül érdekes 

 és csodálkozásba ejt, hogy e megkapóan szép, vadregényes határ- 

 terület még nincs kikutatva, sőt eddig teljesen érintetlen maradt, 

 ámbár a vasút keresztül fut rajta és az ottani életviszonyok, ha 

 szerényen bár, de lehetővé teszik a hosszabb tartózkodást is. 

 Már az első rövidebb tartózkodásom alkalmával feltűnt, hogy 

 Zlobin környékén a Dorcadion arenarium Scop. mint var. lem- 

 niscatum Küst. lép fel, tehát a Fiúménál lelhető tipikus alaktól 

 erősen elütő. Míg Fiume és közeli környékén átmenet és változás 

 nélkül csakis a fekete, bársonyos szárnyfedőkkel, hófehér közép- 

 sávval és világos vállcsücskével ellátott tipikus forma található, 

 Zlobin és Plase vasúti állomás közelében rendszerint a var. lem- 

 niscatum Küst. fordul elő, melynél a szárnyfedők öt fehér sávja 

 kevésbbé elüt a háttértől, mert az alap szőrözete inkább palaszínű. 

 Különben itt nem ritkák az átmeneti példányok sötétebb alap- 

 szőrözettel és homályosabb sávokkal, melyeknél nem akarom 

 figyelmen kívül hagyni azt a biológiai szempontból talán fontos 

 körülményt, hogy a var. lemniscatum-ná\ a szárnyfedők belső 

 szélén húzódó fehér csík mindig tisztább és élesebb, mint a többi. 



