2 A Aigner Lajos. 



Első kötetével s egész törekvésével nem igen szíves fogad- 

 tatásban részesült és csak egyesek igyekeztek a színek evolutió- 

 járól szóló új elméletét megczáfolni, többnyire csak vállvonoga- 

 tással találkozott, vagy éppen agyonhallgatták, mint gyakran 

 szoktak eljárni oly emberrel szemben, aki nem alkalmazkodik az 

 uralkodó divathoz. De azzal a szerző be nem éri, sőt nyilván 

 kényszeríteni akarja a tudósokat, hogy elméletét komoly vizsgálat 

 tárgyává tegyék s ismerjék el annak helyességét vagy mutassák 

 ki ferde voltát. És erre előbbi kötetének bírálóit, azok érveit 

 porba tiporva, éles szavakkal hívja fel. 



Mi itt csupán azzal foglalkozunk, amivel a szerző a tudo- 

 mányt gyarapítani akarja. 



Az állatok és növények színét nem tekinti olyasminek, ami 

 természeténél fogva változhatatlan, sőt a szín evolutionális vál- 

 tozásnak van alávetve, mely olykor látszólag megállapodik 

 ugyan, de máskor fölötte gyorsan tanúsítja hatását. E két szél- 

 sőség között számos átmeneti fázis észlelhető. Valamely faj 

 egyéneinek különböző színezete azonos folyamatnak ugyanannyi 

 fokozata. 



A színfejlődési folyamat lefolyására hat a táplálék éppen 

 úgy mÍPit az éghajlat és sok más ok ; az ily külső tényezők 

 azonban mindig csak közvetve kainak, amennyiben a természetes 

 evolutionális folyamatot siettetik vagy megakasztják vagy egyébként 

 befolyásolják. így azok a megakasztó jelenségek, melyek a hideg- 

 nek befolyására a lepkék színének fejlődésében fellépnek, szintén 

 nem valamelyes chemiai vagy physikai hatás közvetetten követ- 

 kezményei, hanem közvetett befolyásuk van, mely a rovar szín. 

 evolutionális folyamatát zavarja. Az Arctia caja L. úgynevezett 

 hidegségi eltérését tévesen emlegetik a szerzett tulajdonságok 

 átöröklésének példájául. Ha azonban tudjuk, hogy az állítólagos 

 hidegségi eltérés lényegben nem más, mint — esetleg csakugyan 

 hidegség által felidézett — késleltetése a színevolutionális folya- 

 mat lefolyásának, akkor világos, hogy itt szerzett tulajdonságok- 

 ról szó sem lehet. 



Rendesen nem tesznek különbséget a beteges albinismus s 

 az evolutionális elhalványosodás közt. A hidegség befolyása kö- 

 vetkeztében az idők folyamatában fehérré vált madárfaj, mint a 

 jeges medve^ vagy más már teljesen vagy csak télen a póluson 

 vagy magas hegyeken fehérré valló állatok, vagy a domesztikáczió 

 folytán fehérré vált állatok éppen oly kevéssé albínók, mint a 



