Cypfusi utam. ^ 



tartott, s eléggé változatos volfc ; a folyton változó vidék, no meg 

 a hajóélet is elfelejtette a fedélzet egyéb kellemetlenségeit. Április 

 27-én reggel Hissarlik mellett haladtunk el, jó szemmel tisztán 

 kivehető volfc a ,, fa-ló furfang" szintére, Trója vidéke. Smyrna elé 

 28-án érkeztünk. Már előbb is, mikor egy-egy buján zöld, virág- 

 pompában díszlett sziget mellett elhaladtunk, igen sok lepkét 

 láttam. Smyrnában, hol kiszállhattunk a rovarvilág gazdagsága 

 voltáról közelebbről is meggyőződhettem. Rhodos szigetnél április 

 29-én kötöttünk ki, de csak rövid ideig tartózkodtunk, igy csak 

 a vidék lerajzolására szorítkozhattam. Beyruth elé április 30-án 

 jutottunk. Itt teljes két napig tartózkodtunk, mely időt arra 

 használtam fel, hogy a Libanon alját közelebbről megnézzem, 

 hogy annak idején tudjam mennyi fontosságot tulajdonítsak e 

 vidéknek. Itt is valóságos kincses bányát találtam rovarokban. 

 Ilyen kedvező előjelek után már alig vártam, hogy a hat napi 

 tétlenség végét érjem, hogy végre valahára kedvem szerint lát- 

 hassak a rendes gyűjtéshez. Biztosra vettem, hogy Cypruson, — 

 Smyrna és Beuruth közötti fekvésénél fogva, — szintén gazdag 

 zsákmányra számíthatók, minek már előre is örvendtem. Nagyon 

 csalódtam ! 



Május 2-án reggel 3 óra körül érkezett hajónk Cyprus köze- 

 lébe. A nagy köd miatt azonban mit sem lehetett látni. Öt óra 

 körül — minden átmenet nélkül, mint a színházban — hirtelen 

 felemelkedett a köddfüggöny és előttünk feküdt „Aeria", Aphro- 

 dité szülőföldje, a fehér, kietlen kopár, növénytelen „Makaria", 

 — mint Hesichios nevezte el — mely epitheton ma úgy illik 

 Cyprusra, mint az ökörre a monokli. 5 órakor lebocsájtotta hajónk 

 horgonyát mintegy 2 kilométernyire a larnakai parttól, mert a 

 csekély víz és a sok szikla miatt, melyek a tenger fenekét a 

 sziget körül ellepik, kisebb hajó sem közelítheti meg egészen a 

 szigetet, rendes kikötő pedig a szigeten nincsen. 



Mig a bárkások a hajónkhoz érkeztek, miután podgyá- 

 szomat a kiszálláshoz előkészítettem, távcsövemmel „gusztáltam" 

 leendőbeli működési teremet, miközben vérmes reményeim alapo- 

 san csökkentek. Amennyire elláthattam a sziget déli részén,. min- 

 denütt elszomorító kopárságot konstatálhattam, csak itt-ott ütötte 

 fel egy-egy „török-fa" (datolyapálma) tépett, tollseprő alakú fejét. 

 A hőmérőm 29° R. mutatott. 



Nagy kedvem támadt, az úti fáradalmak és átélt kellemet- 

 lenségek daczára, az utat folytatni Pireusba és onnan valami 



2 



