180 



Pozsony környékén oty példányt figyeltek meg, melynek elülső 

 szárnyán két elmosódott szem áll, melyek közül felül az egyik, alul 

 pedig mindkettő fehér pipullás és itt a kettő között még egy har- 

 madik apró vak szem is jelentkezik. A hátsó szárnyon felül egy kis 

 fekete pont, alul egy sorban hat okersárga keretű szem van. Esper 

 ezt az alakot Erijmanthea-ndk. nevezte el, melyet utóbb a törzsfajhoz 

 vontak. 



Hermaphrodíta példányok is ismeretesek, Dahl György Mehádia 

 környékén (balra 9, jobbra ö"), Kempelen Rezső Eperjesen (balra 

 o, jobbra cT) és Sohmidt Antal Dömsödön (balra cT, jobbra $) 

 fogott egy-eg}'' példányt. 



Gömbalakú petéje fehéres: zöld hernyója, melynek hátán sötétebb 

 és kétoldalt sárgás-fehér sáv fut le, áttelelvén április és május 

 hónapokban a perjén [Poa annua] és más fűféléken él; bábja 

 sárgás-zöld. 



Parazitái közül több Braconida-faj, továbbá az Apanieles notliiis 

 Marsh, és .-1. ierebrutor (Ratzb.) Thoms. ismeretes. 



A szomszédos országokban Felső- és Alsó-Ausztriától kezdve 

 Ru mániáig (VI — IX) mindenütt előfordul. 



Elterjedési köre'^Laplandtól Algirig és Teneriffától az Uraiig 

 terjed. 



43. Epinephele Lycaon Rótt. 

 RoTTEMBURG, Naturforschor, VI, p. 17 (1775) — Eudora Esper 

 Die europ. Schmetterl. in Abbüd. I, t. 45, f. 1 (1777) ; II, t. 69, f. 1-, 

 2 (1781) - 



A szárnyak szürkés-barnák. A hímek elülső szárnyának közepén 

 feketés hosszanti folt és csúcsán vak szem van, alul vöröses- sárga, 

 világos-barna szegélylyel és a csúcson pupillás szemmel: a hátsó 

 szárny vöröses-szürke, a középen' gyakran fekete csipkés sávval. A 

 nőstények elülső szárnyának csúcsán pupillás és a 2. sejtben vak 

 szem van a barnássárga szalagban, mely befelé a szárny közepéig 

 terjed és itt sötét behintésű. 



Hazánkban országszerte gyakori és helyenként két ivadékban 

 (május közepétől június végéig és július közepétől augusztus végéig) 

 fordul elő az erdők szélén és erdei réteken. Főleg Scabiosa és 

 Eryngiim-QW található, a déli órákban pedig fák és bokrok árnyéká- 

 ban ül. A budapesti példányok általában nagyok, kifeszítve 40—45 

 mm.-esek. 



Meglehetősen változó faj. A hímek ritkán fakóbarnák és nagyon 

 ritkán lép fel szárnyuk 2. sejtjében fekete petty. A nőstények 5. 



