Alig néhány hetes a kis laboda, nem magasabb arasznyinál, 

 már rárepül a Lixus, helyenként kis lyukakat fúr ormányával és 

 belehelyezi petéit s emellett lekopasztja a laboda leveleit. A fúrás 

 helye beforrad, de a lárvák a bélig rágják be magukat s felfelé vagy 

 lefelé, amint jön, csővet rágnak a szárban. A labodának csak az hoz- 

 hat némi enyhülést, hogy ahol a lárvák egymás útjába kerülnek, 

 egyik megeszi a másikat. 



Alig van olyan részecskéje a labodának, hol a bél helyén ne 

 laknék egy-egy Lixus. Épen ezért erős a küzdelem a Lixusok között 

 a megélhetésért; a nagyobb lárva megeszi a kisebbet, ha a csőben 

 megszoríthatja, viszont a bábozás idejében ő esik zsákmányul a 

 kisebbnek, ha ezek rábukkannak arra a rejtekhelyre, ahol bebábo- 

 zódott. A báb annyival könnyebben eshetik áldozatul, mert lárvakori 

 helyén j)usztán, védő burok nélkül fekszik, csak a megemésztett 

 növényanj^^ag törmelékével torlaszolja el magát kétfelől. 



Bogárrá való átalakulása után több napon át a bábozás helyén 

 marad, míg külső váza megerősödik és kiszíneződik, ^gy látszik 

 legtöbb időt vesz igénybe annak a sárga porforma anyagnak a ki- 

 fejlődése, mely a mi európai iviíCMs-'fajainkon is megvan. Azután 

 kerek lyuk jelzi a laboda szárán a bogár eltávoztat. 



Új-Guineában most még aránylag alig lehet szó földmívelésről, 

 mert az a néhány száz holdnyi terület, melyet az Új-Guineai Tár- 

 saság Stephansortnál mívelés alá fogott, számításba sem jövő csekély- 

 ség az egész sziget eredeti állapotában levő területéhez képest ; a 

 bennszülöttek elszórva fekvő kicsiny ültetvényei még kevésbé csalo- 

 gatják oda a rovarokat. De már mégis jelentkezik néhány konzer- 

 vatív hajlamú rovarfaj, mely nem akarja megtűrni az ősi állapotok 

 megváltoztatását. Első helyen áll ezek között a Lixus truncatulus 

 Fabr. Már jelentkezik néhol, még most kevés számban, a dohányon, 

 főzelék- növényeken és a finom rostjáért termelt rámih-csalánon 

 (TJrtica nivea) és nem kell hozzá prófétai tehetség, hogy előre lássuk, 

 mennyi baja lesz még valaha e Lixus-saX azoknak az ültetvényesek- 

 nek, kik majdan Új-Guinea rendkívül termékeny talaját igyekeznek 

 meghódítani a kultúrának. ^ 



Ezen megfigyeléseim kiegészítéséül melyeket Stephansort-ban 

 1897 februárjában jegyeztem fel, még azt kívánom megjegyezni, 

 hogy a Lixus trumcatulus-i Fabricius Kelet-Indiából írta le és ezideig 

 csak onnan is ismertük. A Magyar Nemzeti Múzeum gyűjteményé- 

 ben kelet-indiai példányokon kívül vannak olyanok a Malakka-fél- 

 szigetről (Kwala-Lumpur), Szumatra és Jáva szigetéről, továbbá 

 Német-Új-Guinea több pontjáról (Friedrich-Wilhelmshafen, Stephan- 

 sort, Simbang, Erima), fajunk tehát úgy látszik az indo-ausztráliai 

 szigetvilágon is messze elterjedt. 



