19 



Fleischmanni, KoRscHELr és Heidiír hangsúlyozza, hopy a 

 rovarok fejlődése a HAECKEL-féle biogenetikai alaptörvénynek ellene 

 szól. Ez pedig" azt mondja : Minden élő alak fejlődésében végigfutja 

 azokat a legfontosabb alakváltozatokat, amelyeket ős elődei törzs- 

 fejlődésüknek hosszú, homályos ősidejében végigjártak. 



KoRSCHELT és Heider azt írják : „Vizsgálatainkból az követ- 

 kezik, hogy a rovarok alakváltozását a törzsfejlődés iránj^ával össze- 

 egyeztetni alig lehet. Szembeötlő, hogy a petéből kikelt lárva nagy- 

 jában már a rovartest típusos tagozását mutatja, azaz soha, eg3^etlen 

 egy esetben sem fejlődik a lárvában olyan őselődnek az alakja, 

 amilyentől a legrégibb rovaralakok származhattak volna. Minden, 

 ami a rovarlárvákon tapasztalható, osztályuk keretében marad". 



Azt, hogy a törzsfejlődés elmosódva, eltolódva és új alkalmaz- 

 kodásokkal módosítva csak mint sejtelem tűnik fel a i^ovarok fejlő- 

 désében, a törzsfejlődés megtörténtét meg nem történtté nem teszi. 

 Egy tónyt azonban megvilágít. Azt, hogy a devonban csírázott rovar- 

 törzsfa fejlődését elérte ; sőt rendkívül nagy veszteséggel, új és új 

 alkalmazkodással javítva él összezsugorodó osztálykörében. De nem 

 hézagosabb-e és ezzel együtt megfejthctetlenebb a férgek köre ? 

 Az időben korán kialakult élőlények rendszere az időmesszeség ará- 

 nyában vesztette el a rokon kapcsolatokat és veszíti ma is. 



Ennek tudatában azonban tagadni az eddig elért fejlődés foko- 

 zatos menetét nem szabad. A rovarok köie a phjdogenesist mint 

 befejezett tényt állítja elénk. A törzsfejlődés munkája a rovaroknál 

 oly régen van már befejezve, hogy millió faj pusztulása után, a meg- 

 maradottaknak volt idejük bőven új alkalmazkodásokban eltörülni a 

 megtett út nyomait. 



Való igaz az is, hogy új rovarfaj keletkezését nem tapasztaltuk. 

 Addig, amíg a Darwin származástanát a külön teremtések ellenében, 

 mint befejezett tényt veszem, csak addig tudom bizonyítani. A varie- 

 tások lehetősége szemben áll a fajok konzervatizmusának, azok egyhe- 

 olvadásának, a meddőségnek és a fajok kihalásának tén3^beli való- 

 ságával. Sokkal több körülmény gátolja a kirívó varietásnak vezető- 

 szerephez jutását, mint könyörtelen kigyomlálását, azaz a negatív 

 selectiót. 



A varietás azonban újra meg újra megjelenik. Izolált területe- 

 ken a cserebogár táj fajtákká idomul. Standfuss, Fischer kezében a 

 lepke színezete változik meg. Az a jelenség mindig ad a természet- 

 búvárnak gondolatot. S ha Darwin mellett, ha ellene szól is az új 

 meg az új hipotézis, a háttérben a nagy gondolkodó iránjátja az 

 eszméket, mert tömegesen fedezte föl a lét problémájának legszebb 

 és legmélyebb titkú kérdéseit. 



1 A. FiiEiscHMANN '. Dio De3ef»nflonzllicorio. p. 14P. 



