2H 



fajoktól ellepett fákat támad meg", azok ráfT"váii3^ával összekuszálódik, 

 tehát nem mutat tiszta képet. Az anj^amenet függőleges irányban halad, 

 kissé meggörbült, 2 mm. széles és 4-- 5 cm. hosszú, a njálás mellett 

 csizmaalalai kiszélesedést matat, melyben a petelerakás idejében 

 a hím tartózkodik. A lárvamenctek vízszintesen indulnak ki az anya- 

 menetből, majd később elgörbülnek és egymást sokszor keresztezik. 

 A petelerakás áprilisban kezdődik és júliusban már kifejlődött boga- 

 rakat találunk bábok és ki nem fejlődött lárvák mellett. Azon példá- 

 nyok, melyek ősszel nem érik el teljes kifejlődésüket, a jövő májasban 

 érik azt el. 



Különfélék. 



Lemonia balcanica H.-Sch.-völ. Aigner Lajos a Rovartani 

 Laj)ok 1907. évi XIV^. kötetének 158. lapján említi először hazánkból 

 ezen felette érdekes balkánfélszigeti lepkét Orsováról, ahol Raíchl 

 Sándok cyüjtötte. 1908 szeptemberében. Dr. Horváth Géza nemzeti 

 múzeumi osztály-igazgató kíséretében megfordulván Orsován, Raichl 

 és Habetin ottani g3mjteményében szintén láthattuk a lepkét, de 

 gyűjtenünk nem sikerült. Néhány nap múlva Herkulesfürdőre kerül- 

 vén ezt is pótolhattuk, amenn^nben a nagy vendéglő terasszán Aszxer 

 világítási szerelő segítségével sikerült két példányt zsákmányul ejteni. 

 A lepkét Frivaldszky Imre nevezte el, de Herricii-Scháffer írta le 

 elsőnek a Balkánról (1844) és két évvel későbben (1846) Gastropaclta 

 Bremeri név alatt Kolexati Örményországból. Hernyója a mezei 

 katángon (Cicliorinin Iniyhus) él. Ezek után a Leinonia vagy a mint 

 régebben nevezték a Lasiocunipa balcanica H.-Sch. mag3^arországi 

 előfordulása megerősítést nyert, lepkefaunánk balkán elemeinek 

 száma pedig egygyel gyarapodott. Újhelyi József. 



A niesszinui földvengés által elimsztitott gyűjtemény ek. 

 A deczember 28-iki földrengés értesülésünk szerint két ottani gyűj- 

 tőt is hajléktalanná, földönfutóvá tett, mindenükkel, a gyűjteményü- 

 ket és"^ könyvtárukat is elpusztította. A szerencsétlenek Francesco 

 Vitale mérnök és Diego Marangolo. Előbbi menhelyet talált Enrico 

 Ragusa ismert palermói rovarász házánál, a Revista Coleotterologica 

 Italiana szerkesztője (Antonio Porta egyet, tanár) pedig gyűjtést 

 indított részére, kérvén a rovarászokat, különösen pedig a bogár- 

 gyűjtőket, hogy adományaikkal segítsenek a mindenét elvesztette 

 szaktársukon. Úgy pénzbeli adománj'okat, valamint könyveket, külön- 

 lcn3-oniatokat, szicziliai bogarakat vngy európai ormányos bogarakat 

 köszönettel fogad el és ezek legczélszerűbben czíniérc (Geom. Frax- 



