50 



részén is Angola, Congo és Szenegál vizeiben. Ázsia területéről 

 Arábiából, Szíriából és Rhodus szigetéről jelezték. Európában eddig 

 csak Görögországból és Dalmácziából volt ismeretes. 



Dalmáczia déli részén, jelesen Raguza és Cattaro vidékén nem 

 épen ritka. Nem hiányzik Herczegovina szomszédos területeiről sem. 

 A szerajevói orsz. múzeumban láttam egy-egy példányát Trebinje. 

 Stolácz és Gabela mellől. Elterjedésének legészakibb biztos határ- 

 pontja ekkoráig Spalato volt, ahonnan Lp:on Dufour 1863-ban Belo- 

 stonia pruinosum néven új faj gyanánt írta le. 



Arra azonban nem volt eddig 

 semmi hiteles adatunk, hogy ez 

 a termetes vízi poloska a Ma- 

 gyar Birodalom jelenlegi hatá- 

 rain belül is előfordulna. 



A zágrábi orsz. múzeumban 

 van ugyan Qgj példány, mel^^et 

 1893 körül állítólag Zenggen (a 

 kikötőtől délre fekvő uszoda 

 mellett) iskolás fiúk fogtak és 

 melyet aztán Novak zenggi ta- 

 nító a múzeumnak beküldött. 

 De ez az adat kezdettől fogva 

 oly gyanúsnak látszott nekem, 

 hogy a milleniumi Fauna- 

 Katalogusba nem is mertem 

 felvenni. Most azonban már a 

 zenggi adatot sem tartom any- 

 nyira gyanúsnak.. 



A szerencsés véletlen ugyanis 

 ugy akarta, hogy az 1908-ik év 

 nyarán az Amorgiiis niloticiis 

 hazánk két pontján kézrekerült. 

 Az első példányt július 28-án 

 éjjeli 11 órakor Springer Ágos- 

 ton nyiüg. tüzérkapitány a te- 

 mesvári tiszti kaszinó terrasszán fogta, a hová az az elektromos 

 lámpafényhez repült és még egészen nedves állapotban lebukott. 

 LiNTiA Dénes temesvári tanfelügyelőségi tollnok szíves volt nekem 

 róla egy fényképet küldeni, a melynek alapján azonnal meggj^őződ- 

 hettem, hogy a feltűnő rovar minden kétségen kívül a dalmácziai 

 Amorgius niloiicus fajhoz tartozik. Lintia Dénes úr hathatós közben- 

 járása folj^tán Springer kapitány utóbb magát a rovart is átengedte 

 a M. Nemz. Múzeumnak. 



Amorgius niloticíis Stal, Temesvárról 

 (természetes nagyságban). 



