51 



Alig néhány nappal a temesvári nevezetes fogás után meg- 

 került e poloskafajnak második magj'arországi példánya Szatmár- 

 Németiből. Ezt Grósz Kálmán, a budapesti polg. iskolai tanítóképezde 

 hallgatója, augusztus első napjaiban a szatmári zsidó templom mel- 

 lett este 8 óra tájban egy fa tövében találta. E példány, szerencsés 

 tálalójának ajándéka gyanánt, szintén a M. Nemz. Múzeum gyűjte- 

 ményébe került. 



Ha már most a két lelet állatföldrajzi méltatásába akarunk 

 bocsátkozni, mindenekelőtt hangsúlyoznunk kell, hogy az Amorgius 

 niloticus felfedezésével a Magyar 

 Alföld rovarfaunája csakugyan 

 nevezetes egy fajjal gyarapo- 

 dott. A leletek hitelességéhez — 

 személj^es puhatolózásaim alap- 

 ján állíthatom — semmi kétség 

 sem fér, sőt a két lelet egy- 

 másnak a hitelességét kölcsö- 

 nösen emeli. 



Fontos kérdés azonban, 

 hogy honnan jutott az a két 

 elfogott Amorgius-Tpéldány a Ma- 

 gyar Alföldre. Vájjon csak vé- 

 letlenül és csak 1908-ban vetőd- 

 tek-e ide messze földről, mint 

 valami eltévedt vándorok ? Vagy 

 pedig régóta honos- e már ná- 

 lunk ez a nagy vízi poloska, itt 

 tenyészik- e állandóan s a kézre- 

 került temesvári és szatmári 

 példányok csak az ottani vizek- 

 ből származnak-e ? 



A válasz az efféle kérdé- 

 sekre, ha valamely feltűnőbb 

 állat felfedezéséről van szó, ren- 

 desen mindig az szokott lenni, 



hogy az illető állatfaj megjelenését csak új bevándorlásnak vagy 

 legfeljebb csak véletlen ide tévedésnek kell tulajdonítani. Ha az állat 

 még hozzá a déli fauna tagja, akkor rendszerint előhozakodnak 

 aztán a szokatlanul forró nyárral, az uralkodó déli szelekkel és más 

 ilyen időjárási viszonyokkal, a melyekkel a déli állatfajok bevándor- 

 lását megmagyarázni vélik. 



Vizsgáljuk meg, mit lehetne a mi esetünkben az akkor ural- 

 kodott időjárásból kimagyarázni. Előttem fekszik a délmagyarországi 



Amorgius niloticus Stal, Szatmár- 

 Németiből (természetes nagyságban). 



