S2 



természettudományi társulat temesvári meteorológiai obszervatóriumá- 

 nak 1908. évi időjárási jelentése s abban azt olvasom, hogy Temes- 

 vái^ott 1908. július havában „az időjárás túlnyomóan borult, szeles, 

 esős és az évszakhoz aránylag* hűvös volt", továbbá, hogy „a szelek 

 leggyakrabban az északi negyedből fújtak." (Természettudományi 

 Füzetek. XXXII. p. 257.) 



Hát ezek bizony mind oly adatok, a melyek épen nem szóluak 

 a mellett, hogy az Amorgius nüoUctis 1908-ban meleg időjárásunktól 

 vonzatva s a déli vagy délnyugati szelektől hajtva került hozzánk. 

 Különben is tekintetbe kell vennünk, hogy az Amorgius nüoticus 

 élterjedési körének addig ismert legközelebbi területe, t. i. Dalmá- 

 czia középső része légvonalban több mint 400 kilométernyire fek- 

 szik Temesvártól. Ez akkora távolság, amelj^en egy gyors röptű 

 madár vs^gj rovar (péld. lepke, darázs, légy, szitakötő) aránylag 

 rövid idő alatt csakugyan végig repülhet. Hiszen így kerül hozzánk 

 például a mediterrán régióból elég gyakran az oleander-lepke 

 {Deüepliila Nerii). üe az Amorgius niloticiis nem valami jó és kitartó 

 repülő, hanem ép ugy mint a többi vízi rovar csak esti szürkületkor 

 szokott szárnyra kelni és legfeljebb csak egyik pocsolyától a másikig 

 elkalandozni. Az ilyen helyi érdekű kóborlások azonban bizonyára 

 nem terjednek a legjobb esetben sem néhány kilométernyi távol- 

 ságon túl. 



Ha továbbá azt is figyelembe vesszük, hegy Dalmáczia és 

 Temesvár, illetőleg Szatmár-Németi közt ott fekszenek még a Dinári 

 Alpok és az egész boszniai hegyvidék, egyenesen kizártnak kell 

 tartanunk ama feltevést, hogy a Magyar Alföld keleti szélén talált 

 két Amorgius -ipéldiny 1908-ban Dalmácziából vetődött hozzánk. 



Én azt hiszem, sőt meg vagyok róla győződve, hogy ez a ter- 

 metes vízi poloska már régóta honos mi nálunk és hogy földrészün- 

 kön nemcsak Dalmácziában és Görögországban fordul elő, hanem el 

 van terjedve az egész balkán félszigeten. Csak is innen juthatott el 

 mi hozzánk lassú és folj^tonos terjedéssel, még pedig ugy, hogy 

 hazánkba minden valószínűség szerint közvetetlenül Szerbiából 

 került. Igaz, hogy eddig sem Szerbiában, sem attól délre Maczedó- 

 niában még senki sem találta. De ez a negatív körülmény nem sokat 

 bizonyít feltevésem ellen, mert hiszen tudjuk, hogy úgy Szerbia, mint 

 Maczedónia még nag^^on kevéssé átkutatott területek és hogy rovar- 

 faunájuk még csak hézagosan ismeretes. 



Bizonyára elég különös, hogy Magyarországban 1908 előtt még 

 senki sem akadt rá erre a feltűnő és nagy termetű rovarra. Ez azon- 

 ban mqg' koránt sem jelenti azt, hogy azért nem élt, nem tenyészett és 

 nem lappangott itt észrevétlenül a Magj^ar Alföld mocsaraiban. 



Nagy köszönettel venném, ha a magyar ontomologusok ezentúl 



