104 



Egész Alagyarország-on található a havasi tájak kivételével és 

 alighanem mindenütt két ivadéka repül vizenj^ős réteken. Budapesten 

 május végétől június vegéig és július végétől szeptember elejéig repül. 

 Ekjszeretettel keresi fel a iDOglárka (Raminachts) és az ördögszem 

 iScabiosa) virágait. Budapesten és Herkulesfürdőn rendszerint nagy 

 példányok (31 — 40 mm.), viszont Xezsidernél, a krassószörénymegyei 

 Kavaran-Szakulon és gj^akran Eperjesen is nagyon kicsinyek repülnek. 

 Az eperjesi j)é\áányok fekete szegélye szélesebb, középfoltjuk pedig 

 nagyobb szokott lenni, azonkívül a hímeknél gyakran és a nőstények- 

 nél mindig taláhnik az elülső száni}^ középfoltján belül a tő felé egy 

 fekete pontot vagy pettyet. Ugj^anazt viseli egy nagy peszéri hím- 

 példány is, mely minden tekintetben nagyon megközelíti az Angliában 

 kihalt törzsfajt. 



A nőstény a petéket eg\'enként vagy 10 — 12 darabonként 

 rakja le a tápláJó növény alsó lapjára. A hernyó sötétzöld, sötét 

 bársonj^os szőrözettél. Hossza 16 mm. Május és júliusban található 

 sóskán (Rumex acetosa,. liydrolaputlium, aquaticus) és a kigyós keserű- 

 füvön (Pohjgoimni historta). A báb hamuszínű, a hátán barna szöges 

 rajzokkal ; fejjel felfelé övvel a tápnövényhez erősítve függ. 



Termőhelyei : Budapest V. 28-VI. 26, YII. 26— IX. .12, Peszér, 

 Szeged V, Vlíl, Nagyvárad, Párád, Pécs V. 26— VIIL 15, Zala- 

 Tapolcza, Szaár, Nezsider, Pozsony VI, YII — VIII, Tavarnok V — VI. 

 VIII— IX, Verebély V. 20, VIIL 19, Selmeczbánya VI— VII, Nagy- 

 maros, Verőcze, Rozsnyó V. 20, Kikulahegy, Eperjes V. 16 — VI. 2, 

 VII. 10— VIIL 15, Szoroskő, Nagyszeben VI. 11, Segesvár VII. 15, 

 Élőpatak, G-yeke, Nagyág, ]\íehádia. Szakul, Fehértemplom VII. 20, 

 Aankovce, Lipik VII. 20, Josipdol; Dalmáczia. 



Előfordul a következő szomszéd országokban : Alsó-Ausztria 

 VII — VIII, Szilézia VI, Csehország, Galiczia, Bolgárország, Bukovina, 

 Oláhország V, VIII— IX. 



Elterjedési köre Kasan-tól Toszkánáig és Angolországtól Pekin- 

 gig terjed. 



4. Chrysoi>hanus HijfpotJioe Linn. 



LixNÉ, Fauna Suecica. II, p. 274 (1761). — Esper, Die euroji. 

 Schmetterl. in Abbild. I, t. 22, f. 3, t. 28, f. 5 (1777). — Enrydice 

 lioTTEMBURG, Naturforschcr VI, p. 28 (1775). — Esper^ 1. c. t. 31, f. 

 3. — Chrysds "Borkhausbx, Naturg. europ. Schmetterl. I, p. 144 (178). 



A szárnyak élénk aranyos-vörösek, a feketés-barna szegél^^en 

 kék tünettel (hím) vagy barnák, a hátsó szárny szegélyén vöröses- 

 sárga pettyekkel (nőstény). Alul sárgás-szürke, az elülső szárnyon 

 két sor fehérkeretű fekete ponttal és a hátsó szárny szegélyén 



