jelenségeire is. Jegyezze fel a rovar megjelenési idejét, fejlődési stá- 

 diumát (pete, álcza, báb, imago), párzását, tápláló növénj'-ét, tartóz- 

 kodási helyét stb. 



7. Az ivarok számarányának megállajntása. Tudjuk, hogy bizonyos 

 rovaroknál a hímek, másoknál a nőstények szoktak többségben lenni, 

 míg ismét másoknál mind a két ivar körülbelül egyenlő számban 

 van képviselve. Ez a számarány fajonként változik és minden eg3"es 

 fajnál külön állapítandó meg. 



8. A fejlődési viszonyok tanulmányozása. Az ivarérettséget meg- 

 előző korábbi fejlődési stádiumok még aránylag legjobban ismerete- 

 sek a lepkéknél, mert hernyóiknak felnevelése a gyűjtő szempontjából 

 g^í-akorlati fontossággal bír. De a többi rovarrendek körében a fajok 

 legnagyobb részének álczái (és bábjai) még ismeretlenek. Az álczák 

 nevelésével és megfigyelésével- sok új adattal járulhatunk a rovartani 

 ismeretek gyarapításához. 



9. A rovarok parazitái. Különös figyelmet érdemelnek az egyes 

 rovarfajok parazitái, melyek rendesen vagy a Hymenopterák vagy 

 a Dipterák rendjéhez tartoznak. Mint tudjuk, vannak olyan élősdi 

 rovarok is, melyek valamely parazitának a parazitái, vagyis : hyper- 

 p araziták. 



10. Népies rovarnevek gyűjtése. Nemcsak rovarászati, hanem 

 nyelvészeti szempontból is érdekes annak a kifürkészése, hogy miféle 

 neveken ismeri a nép a neki ismerős rovarfajokat. iV rovarokra vonat- 

 kozó népies babonák és közmondások szintén feljegyzésre méltók. 



íme, már e pontozatokból is kitűnik, hogy mekkora tág terük 

 van a rovartani kutatásoknak. Elég sok érdekes és változatos munkát 

 találhat ezen a tág téren minden értelmes rovarász. E téren mun- 

 kálkodva nemcsak magának szerez kellemes szórakozást és elme- 

 mozdító foglalkozást, hanem jó szolgálatokat tehet egyszersmind a 

 szaktudománjaiak is. 



A magyarországi dongóméhekrőL 



(Bomhi et Psithyri Hungáriáé). 

 Irta : Mocsárt Sándor. 



A hártyás- szárnyú rovarok meghatározásával foglalkozó szak- 

 búvároknak mai napig is nem csekély nehézséget okoz a dongó- 

 méhek fajainak és változatainak szabatos ismerete. Áll ez különösen 

 azokra, a melyekből a meghatározás alkalmával csak kevés példány 

 vagy éppen csak egyes elütő alakok vannak birtokunkban. Ilyenkor 

 a fajoknak egymáshoz való nagy hasonlatossága folytán a tévedés 

 sincsen teljeseji kizárva. Ezekhoz járulnak még egyes külföldi hjaiie- 

 nopterologusok közleményeinek felületes meghatározásokon alapuló 

 hamis adatai. 



