36 



Kaszás- (azelőtt MuHR)-féle vendéglő különheljdség'ében, a hol az- 

 után tapasztalataik elmondásával egymást kioktathatták:, ezáltal elő- 

 nyösen közreműködvén faunánk kikutatásán is. 



AiGNER rovartani, főleg lepkészeti czikkei első sorban a „Rovar- 

 tani Lapok" -ban láttak napvilágot, ezek pedig olvasóink előtt eléggé 

 ismeretesek, úgy hogy azok felsorolásától eltekinthetek, csak arra 

 akarok utalni, hogy ezek egyik-másika kiváló becscsel bír, ezekben 

 írta le néhán}'- jellemző le23kénk teljes történetét, szolgált útmutatás- 

 sal azok életmódjáról, előfordulási viszonyairól, stb. Ugyancsak folyó- 

 iratunkban kezdte meg „Magyarország pillangói'' czímű pályadíjjal 

 koszorúzott munkájának közlését, meljmck befejezését még a jelen 

 kötetben remélhetjük. Feldolgozta a napjDali pillangókon kivül a 

 szender-féléket (Spliingidae)^ mely munkáját a Természettudományi 

 Társulat szintén dicsérettel jutalmazta. Ez a két munka külön kiadás- 

 ként nem jelenhetvén meg, nehéz lévén nálunk ityen szal^munkákra 

 kiadót kapni, elhatározta, hogy megpróbálkozik egy népszerű munka 

 megírásával, — így született azután meg a BERGE-féle lepketáblák- 

 kal illusztrált „>,Iag3^arország lejDkéi" czimű munkája, metyből rövid 

 cg}'" esztendő alatt annak négyezer példányból álló kiadása teljesen 

 elfogyott. 



Xem hagyhatom említetlenül egyik másik, tárgyánál fogva ha 

 nem is annyira elterjedt, de nagyon fontos munkáját „A lepkészet 

 történetét Alagyar országon" czíműt, mely 1898-ban jelent meg a 

 Természettudományi Társulat kiadványaként. Ezzel a munkájával 

 olyasmit teremtelt, a mivel sommiféle nemzet nem dicsekedhetik, — 

 mi pedig sokat tanulhatunk ebből a munkából, mel}'" minden magyar 

 lepkésznek örökké fontos segédkönyvvé fog maradni, 



A könyvkereskedői pályától teljesen visszavonulván, alkalma- 

 zást nyert a Múzeumok és Könyvtárak Országos Főfelügyelőségénél 

 mint annak természetrajzi szakmegbizottja, majd Pável jÁxos-nak 

 1901-ben bekövetkezett halála után elfoglalta annak helyét a Nemzeti 

 Múzeumban, miáltal abba a helyzetbe került, hogy ezen intézet nagy 

 lepkegyüjteménj^e és szakkönyvtára segélyével ismereteit mindjobban 

 bővíthesse, gyarapíthassa. 



Ezelőtt négy évvel azután betegeskedni kezdett, a budai he- 

 gyekben egyik gyüjtőkirándulása alkalmával najoszúrást szenvedett, 

 a későbbi években jDcdig több ízben szélütés érte, a minek követ- 

 keztében egymásután a beszélő-, majd a látóképességet veszítette el. 

 Ha be is következett időnként egy kis javulás, a különben szívós 

 ember teljes egészségét többé nem nyerte vissza, az utolsó esztendő 

 kínos szenvedéseitől pedig csak a halál szabadította meg 1909 jnnius 

 19.-én. 



Ha a halál cl is ragadta körünkből, emlékét nemcsak barátjai 



