70 



E kis ritka Histerida az európai faunához tartozik, mig- a kaukázusi 

 consobrinus Aub., melyet Petri, mint Erdélyben előfordulót tévesen 

 sorol fel (Ganglbauer, Die Káfer von Mitteleuropa. III, p. 403) szo- 

 rosan véve európai fajnak nem mondható. 



Az irodalomban, úgy látszik, zavar uralkodik a két faj meg- 

 határozása körül, mert az előttem fekvő, Pécs környékén gyűjtött és 

 Reitter által B. rlioinboxjliorus-nak meghatározott 2 példány nem felel 

 meg a rendelkezésemre álló, különben elég terjedelmes irodalomban 

 leirt fajnak. — A gyűjteményemben levő Bacanius leirása főbb jelie- 

 geiben a következő : 



Sötét rőtbarna, gyengén fénylő, a csápbunkók, lábak, váll- és 

 szárnycsúcsok valamivel világosabbak, a szárnyfedők töve és varrata 

 vonalosan, a paizsocska kornyéke elmosódottan sötétebb. A fej fino- 

 man, elég sűrűn pontozott ; a fejpaizs a homloktól egy a csáptő alsó 

 szélétől kiinduló, felfelé gyengén, inkább tompa szegletben iveit, a 

 közeidén jól benyomott gödröcskével ellátott éles vonalas varrattal 

 elkülönített. Az előtör felülete egyenletesen, erősen domború, elég 

 sűrűn és erősen, az oldalak felé finomabban jDOntozott, minden 

 egyéb jelleg nélkül; oldalai elül és oldalt finoman szegélyezettek, 

 szorosan a szárnyfedők tövéhez fekszik. Górcső alatt (3-as object., 

 IV- es ocular) a pontok közterei simák és minden pont fenekéből egy 

 rövid hegyes, fehéres serte nyúlik hátrafelé. Paizsocska még górcső 

 alatt sem található. A szárnyfedők ugj^anolyan sűrűn, de erősen pon- 

 tozottak mint az előtör. A paizsocska helyétől valamivel hátrább, a 

 varrattól kiindulva, mindkétoldalt rézsút, ki- és hátrafelé a szárny- 

 fedők szélességének egy harmadáig haladva, innét ismét szögletben 

 rézsútosan hátrafelé a szárnyvarratokhoz húzódva s ott a varrat 

 közejDe előtt ismét összetalálkozva, egj durva pontokból, itt-ott ren- 

 detlenül elhelyezett szemcsékből álló, nem egészen egyenes, de nagy- 

 jában véve jól kivehető mesgyevonalat látunk, mely egy oly rhombos 

 teresét zár körül, melynek rövidebb átméretű szögletei a szárnj^var- 

 raton vannak. Ez a terület erősebben fénylő s rajta ritkásan, itt-ott 

 csaknem hosszanti vonalsorban álló finom pontozat látható ; elülső 

 fele a határmesgj^'e szélein kissé, de élesen határolva lelapított, mig 

 hátsó felének határai csak elmosódottan lapulnak el. A rovar hossza 

 1 mm. A többi jellegeiben különben megegyezik a Leconte által leirt 

 Bacanius-nemmel. 



A leirt faj tehát két fő mozanatban üt el az irodalomban leirt 

 nemi és faji jellegektől. Először is a homlok a fejpaizstól éles, a 

 közepén gödröcskévé kiszélesedett vonalas varrat által van elválasztva, 

 holott Leconte szerint a homlok a fejpaizszsal varrat nélkül van 

 összeforrva. Másrészt a szárnyfedőkön észlelhető és felette jellemző 

 rhombos, hogy úgy mondjam : „rehef" rajzolat oly feltűnő, hogy a 



