138 



adók és komolyan sem vehetők. Hazánkban kevesen méltatják figyel- 

 mükre a lepkéket. Falusi gyermekek, felnőttek, sőt még egyes tanítók 

 is, egyaránt összecserélik a neveket, például császárpillének nevezik 

 a két papiliót és a különféle Pieridákat, boszorkáuypille nevet adnak 

 vegyest a halálfejes lepkének, éjjeli pávaszemnek és a Catocala- 

 fajoknak stb. A mint tapasztaltam, Németországban másként áll a 

 dolog. 1885-ben az egyik elemi osztályt Buuzlau-bau (Porosz- Szilézia) 

 végeztem. Iskolatársaim közül sokan gyűjtöttek lepkét, bogarat ; 

 egyikük, e téren nagyon gyakorlott volt, ő tanulótársaitól körülvéve 

 a konviktus termében, példásan feszített különféle lepkéket. Egy 

 másik pedig egy hittérítő küldte tropikus bogarakkal gyarapította 

 ugyanakkor gj^üjteményét. A szomszédos Gnadenberg-ben egy kocs- 

 máros három fiát láttam bernj^^ótenyésztő házikójuknál foglalatoskodni ; 

 nag}'- volt örömük, mert épen egy frissen kelt Gastropaclia quercifolia-t 

 (Kupferglucke) fedeztek fel a házikóban. A merre jártam, városban, 

 falun egj^aránt, a német gj^ermekek lépten-nyomon lepkésztek s 

 bogarásztak. Mindezek egytől-egyig rovaraiknak csak német elneve- 

 zését ismerték. Ott kaptam én is kedvet a dologhoz és visszakerülvén 

 Budapestre, a mikor csak tehettem, rovarásztam. A Deák-szobor 

 sétányának virágain esténkint sok Deüejjliüa eiqyhorhiae-t fogtam, bár 

 e foglalkozásban az entomologia iránt nem sok érzéket tanúsító őrök 

 alaposan megzavartak. A mostani országház helyén sok Argynnis 

 Latonia-ra. tettem szert, egy, a bazilika előtt üldögélő anyókától pedig 

 selyemhernyókat vásároltam és bár ezek részére messziről, az aréna- 

 szinház tájékáról kellett eperfalevelet hoznom, ez nem lohasztotta 

 buzgalmamat. Később, a deáktéri gimnázium ötödik osztálj'-ába jár- 

 ván, gyakran botanizáltunk tanárunk vezetésével a főváros környékén, 

 én ilyenkor rovarokat is gyűjtöttem, társam azonban ebben a buda- 

 pesti tanulók közt sohasem akadt. 



A lepkefajok népies elnevezése terén nagy munkát végzett 

 Lampert „Die Gross-Schmetterlinge und Raupen Mitteleuropas" czimű 

 művében, melj'ben a legkissebb araszolólepkéig minden faj német 

 nevet, még pedig néha igen hosszú nevet kap, például : ockergelber 

 psj^chenáhnlicher Sacktráger (PsycMdea iombycella ScmFF.) stb. Váj- 

 jon e neveket ki használja ? Megváltoztatni e neveket aligha fogja 

 valaki, meg fognak azok maradni a papirosán úgy a mint kreálva 

 lettek, ellentétben a latin nevekkel, melyek (úgy a család-, mint a 

 nem- és faj-nevekj úgyszólván évtizedről évtizedre változnak. 



Végül visszatérve a néjDÍes entomologiához, eszembe jut egy 

 községemben öreg szőllősgazda, ki amúgy mint jó eszű polgár „szép 

 tudálékú és jó kibeszédű" ember hírében áll ; midőn egy ízben tuda- 

 koltam tőle, vájjon rég óta el vau-e a szőllőkben terjedve az Ino 

 ampelopliaga szürke, szőrös hernyója, emigy válaszolt : „ez a hernyó 



