borodott, ép, mig a C. imncUger-r\é\ az alsó szél közepétől' felfelé, 

 egy többé-kevésbé hosszú, néha a farfedő felső széléig haladó, más- 

 kor csak igen rövid, de mindig mélyen hasított csatorna foglal 

 helyet. Minthogy e két faj együttesen fordul elő s más különbség 

 közöttük nincsen, közel esik annak a lehetősége, hogy a C. imnciiger 

 talán nősténye a C. maryinatiis-nak. 



10. Apion gracilipes Dibtr. — 1883-ban, amikor boldogult 

 Stierlin barátom a svájczi rovartani társulat kiadványában az európai 

 Curculionidákat meghatározó táblázatokba kezdte foglalni, szives volt 

 az itten gyijjtött ' összes Apion-isámaX is vizsgálat tárgyává tenni. 

 Egyik küldemén3^emben talált Qgj Apion gracÜipes-i^ melynek czédu- 

 lájára azt irta, hogy „eoht", vagyis, hogy az valódi Apion gracilipes. 

 Levelében arra kért, hogy neki néhány ilyen „jó" gracilipes-t küld- 

 jek. Ez az egj^etlen példány gyűjteményemben van ma is. Azóta 

 nagy hajszát indítottam ezen faj után ; ezrekre rúgott a vizsgált 

 rovarok száma, de egyetlen egy „jó" faját sem találtam. A rovar 

 különben egy tökéletes Apion fiavipes Payk., melynek a csápjai a 

 csápbunkóval együtt egészen és tisztán sárgák, a lábak pedig a 

 végizületig világosabbak. Végre öt évvel ezelőtt, midőn Budáról, 

 Wachsmann úr szívességéből nagy mennyiségű Apion- Q,uja.goi kap- 

 tam, találtam köztük egj gracilipes-t^~ de ez sem volt „jó", mert ennél 

 a csápbunkók végső csúcsa kissé feketés. Minthogy az A. flavipes- 

 nél a csápok tövének sárga szine sokszor a bunkókig terjed, alapos 

 a feltevésem, hogy az A. gracilipes^ az A. flcwipes-nek egy oly válfaja, 

 melynél az egész csáp, a bunkóval együtt tiszta sárga, a lábak pedig 

 a végizületig világosabbak. 



Magyarország pillangói. 



Irta : f A. Aigneé Lajos. 



XXXVII. 



23. Lycaena Dámon Schiff. 



SoHiFPERMiLLBR & Denis, Syst. Verz. d. Schmetterl. d. Wiener 

 Gegend. 1776, p. 182. — Hübner, Samml. europ. Schmetterl. fig. 

 275—277. — Bitón Sulzer, Abgekürzte Gesch. d. Insecten. 1776, p. 146, 

 t. 18, fig. 7. 



A hím fénylő világoskék, széles fekete szegélylyel ; a nőstény 

 barna, a szárnyak tövén kék behintéssel. Alul barnás-szürke, a szár- 

 nyak töve zöldes-kék behintésű, hosszúkás középfolttal és egy sor fehér 

 szegélyű fekete szemmel ; a hátsó szárnyon fehér sáv fut a tőtől a 

 szegélyig. 



