99 



keznék visszar arra a boldog" korra, a mikor kipirult arczczal ira- 

 modtunk a verőfényes napsugárban egy-egy felriasztott fecskefarkú 

 pillangó után ! Mivel most már kínálkozott mód és alkalom, nagy 

 lelkesedéssel látott a gyűjtéshez. A rendszeres gyűjtéshez az első 

 impulzust Gróf Stáray Gábor gyönyörű lepkegyüjteményének látása 

 adta, mely alkalommal nem egyszer említette, hogy néhány év 

 múlva az ő gyűjteménye sem lesz kisebb. Ebben az időben a 

 feszitődeszkákat saját maga készítette el s a szárnyakat apró üveg- 

 lemezekre fektetett súlyokkal fedte le. Ugyanekkor hozzáfogott az 

 elméleti munkák olvasásához s hamarosan egész kis tudományos 

 könyvtárt hozott össze. Első útbaigazítója egj'kori tanára, Sajó 

 Károly volt, a kit gyakran meglátogatott őrszentmiklósi magányá- 

 ban. Majd összeköttetésbe lépett a Mag3'ar Nemzeti Múzeum tiszt- 

 viselőivel, a kik szeretett családi otthonában is nem egj^szer voltak 

 szívesen látott vendégei, a mikor kedves állatjairól folj^t a beszél- 

 getés. Most már a lepkészet és rohamosan felszaporodott gyűjte- 

 ménye annyira lekötötte érdeklődését, hogy egykori kedvencz 

 szórakozása, a vadászat sínylette meg, úgy hogy jDuskával a vállán 

 régi vadászterületein néha heteken át lepkészett. 



Legutoljára 1910. évi június havában Vidrányban voltunk egj^ütt 

 lepkész rokona, ehrenheimi Schythra Ferencz birtokán s akkor nem 

 is sejtettem, hogy bucsuzásunk örök időkre szól ! Nemsokára azután 

 ugyanis Szilvásújfalun vadászat alkalmával meghűlt, tűdőgyuladást 

 kapott, melyet a falusi orvosok nem ismertek fel idejekorán és így 

 október havában korai halálát idézte elő. 



Felejthetetlen emlékét nemcsak szeretett családja és nagyszámú 

 ismerőse, hanem mi entomologusok is meg fogjuk őrizni. Nemcsak 

 mint entomologust iheti a legnagyobb ehsmerés, hanem mint embert 

 is. Fenkölt gondolkodásával, szeretetreméltó modorával és jó szivé- 

 nek varázserejével mindenkit lebihncselt. Falujának és környékének 

 népe valósággal rajongott a mindig zöld lepkehálóval járó báró úrért. 

 Az utolsó útjára kisérő sokaságon oly őszinte fájdalom és gyász 

 tükröződött vissza, a mel^mek láttán megnyugvás tölti el az embert, 

 — mert íme egy rövid, de áldásos szép emberélet, a mely nem telt 

 el hiába és melynek emléke maradandó emléket hagyott minden 

 ismerőse szívében. 



Gyűjteményét, melyből felismervén a magasabb czélt és szem- 

 pontot, minden a hazai faunára fontsosággal bíró példányt még éle- 

 tében a Magyar Nemzeti Múzeumnak szolgáltatott át, családja tovább 

 is gondosan őrzi abban a reményben, hogy hátha fiai közül vala- 

 melyik majd újra felveszi az elejtett hálót, hogy pótolja azt az ürt, 

 melyet atyjának váratlan elhunyta a magyar entomologusok kicsiny 

 csapatában okozott. 



