116 



fajváltozatai helyettesítikj a melyek közül a var. aeruginosiis a Tátrá- 

 ban, a var. transsylvanicus a Déli Kárpátokban és a Biharhegységben 

 fordul elő. Átmeneti alakok gyakran találhatók. 



7. C. (Anostirus) purpureus Poda. — Előfordul az erdőszélek, 

 virágzó bokrain és fáin, valamint dudvás növényeken. 



var. panmicostatus Buyss. — Mindig élénk bíborvörös, a szárny- 

 fedők harmadik köztere a tövén erősen kiemelkedő. Eddig csak 

 Francziaországból (Gavarnie) ismertük, de Magyarországon (Budai 

 hegyek) is előfordul. Faunánkra új. 



8. C. haemapterus Illig. — Vulkáni szoros (Csiia). 



9. C. castaneus L. — Fenyőháza (Gurányi). 



10. C. (Actenicerus) siaelanclicus Mull. {tesselatus Fabr, nec L ) 

 — Linné tesselaius-Si és Prostenion Iwlosericeus Oliv. azonosak, a mint 

 az az eredeti leírásból is látható.^ Ezek alapján tesse/aí?<s L. nem állhat 

 siaelanclicus Mull. helyett, a mint az a Cat. Col. Europae etc. 1906-ban 

 áll, hanem a későbbi Prosternon Iwlosericeus Ol. helyét kell elfoglalja.- 



A C. siaelandiciis-t nedves helyeken, különösen patakok men- 

 tén találtam Mentlia aquatica, Síjmphyhim hiherosum és Ranunciiliis-on.. 



Selatosomus Steph. 



11. S. impressus F. — Alsó-Lechnicz. 



var. alpicola Szomb. — Fekete vagy feketés-barna, felül- alul 

 fémfény nélküli. — Trencsén megye (Nemz. Múzeum), Tátraszéplak 

 (Wachsmann). 



12. S. ampUcoUis Germ. {pyrenaeus Cast). 



A S. pyrenaeus'i először Bielz említi (Verh. u. Mitth. Sieben- 

 bürg. Ver. f. Naturw. XXXVII, 1887, p. 74) Brassó vidékéről. Ez az. 

 adat eddig nagyon kétesnek tetszett. A Nemzeti Múzeum gyűjtemé- 

 nyében találtam egy példányt az Oasa-ról (Kudzsiri havasok, Vángel), 

 melyet teljes határozottsággal nem tudtam az amplicotUs {pyrenaeus)-\\oz- 

 sorolni, mert néhán}^ pontban attól eltért. Közben találtam Qgj ugyan- 

 olyan példányt Erdélyből Deubel Frigyes úr anyagában és néhánj'-at 

 az Abruzzokból (Paganetti) a Nemzeti Múzeum gyűjteményében. 

 Ezen példányok megvizsgálása arra a meggyőződésre juttatott, hogy 

 a magyarországi és az olaszországi példányok nem azonosíthatók a 

 spanyol amjjUcollís-saÁ^ hanem egy átmeneti alakot képeznek a S. aeneus 

 és ampjlicollis között. 



A S. aeneus ugyanis abban tér el az a)nplicoUis-ió\ hogy az 

 előtör háta kissé laposabb, egyes példányoknál azonkívül kissé 

 hosszabb is és felülete finoman és szétszórtan pontozott. A tipikus 



1 E. tesselatus L., Syst. Nat. Ed. X, 1758, p. 406. — E. thorace obscure 

 acneo, elytris fuscis : maculis pallidioribus confcrtis iinguibus rubris. 



