122 



csápíznek a negyedikhez való viszonyában nyilvánul. Ezen csopor- 

 tok rendes (nem dimorfj példányainál a harmadik csápíz szintén 

 visszás kúpforma, vöröses -barna,* époly kevéssé erősen pontozott, 

 mint az első két íz és fénjdőbb, mint a többi íz. A nőstényeknél a 

 csápok époly fejlődésűek, azzal a különbség'g'el, hogy a harmadik 

 csápíz aránylag rövidebb (4. kéj)) mint a hímeké. A dimorf hímek- 

 nél ellenben a harmadik csájDÍz kiszélesedik, époly erősen pontozott 

 mint a többi íz és époly kevéssé fénylő mint az első íz ; a csápok 

 azonfelül erősebben fürészesek (5. kép). Ilyen csápképződést a 11. 

 csoportban ritkán, a IIL csoportban, különösen azonban az 

 E. sanguinolentiis rokonainál gyakran találunk. Sok esetben a har- 

 madik csápíz egyszersmind, ellaposodik, a nőstényeknél kiszélesedik, 

 a csápok azonkívül némelykor erősebben fürészesek. E. satrapa nál 

 a kúpalakú harmadik csápízből, épúgy mint a negyediknél, egj 

 lapított háromszögalakú íz fejlődött ki (6. kép). Mindkét íz nagyság- 

 ban is meglehetősen egyforma. A nőstényeknél a harmadik csápíz 

 hasonlóképen, de neni oly erős mértékben kifejlődött. 



Az E. quadrisignatus Gyllh. csápja, mely az E. satrapa 

 KiEsw.-éhoz mutat hasonló szerkezetet nem sorolható ebbe a cso- 

 portba, mert az előtora más alakú, lábfeje pedig erőteljes, ú^y ^^OoT 

 csak az E. sangiiineiis rokonságával van némi kapcsolatban. 

 E. quadrisignahis és satrapa levezethető ugyan egy közös törzs- 

 alaktól, mely hajlandóságot mutatott a híaiek diraoríizmusához és 

 melynél a fejlődési folyamat párhuzamos irányban egyrészt a 

 quadrisignatus, másrészt a satrapa keletkezéséhez vezetett. 



Az E. nigroflavus rokonainál (III b csoport) ez a tünet már 

 nincs meg, úgy hogy ez a csoport mintegy átmenetet képez a már 

 tárgyalt III a csoporttól az V. csoporthoz. Ez az összekötő sorozat 

 azonban többszörösen megszakított, úgy hogy a legközelebbi rokon 

 fajok összefüggését nem tudjuk magunknak oly tisztán elképzelni 

 mint az E. satrapa-\\k\. Nag^^-obb anyag megvizsgálása alkalmával 

 g3^'akran ol^'-an a szélső fajokhoz tartozó példánj^okat is találmilc, 

 melyeknél a jellemző tulajdonságok kevésbé állandóak. így különö- 

 sen az E. elongatulus Fabr. között találunk otyan példányokat, me- 

 lyeknél az előtör háta a hátsó szögletek előtt nem öblös, a hátsó- 

 szögletek pedig többé-kevésbé hátrafelé irányultak ; ezen eltérések 

 miatt ez a faj majd a II., majd az V. csoporthoz közeledik. 



Az Ectamenogonus alnem a többi csoportból szintén nem élesen 

 elválasztott, minthogy az előtör háta hátsó szögleteinek, a csápoknak 

 és a melltő varratjainak feltűnő kialakulását könnyen tudjuk meg- 

 magyarázni. Az előtör hátának hátsó szögletei az összes Elater- 

 fajoknál erőteljesek, sűrűn és ránczoltan pontozottak, a közterek ennél- 

 fogva ránczokká redvücáltak. Ezek a ránczok egy többé-kevésbé lát- 



