114 Dr. Szilády Zoltán 



fedte édesvizeihez, a mint De Guerne és Richárd tapasz- 

 talták. A sós vizekbe költözve, a sajátságos D. salimis Dad. faj 

 alakját vette fel. A víz kiszáradása, vagy fenékig fagyása nem 

 pusztítja ki a Diaptomust, még ha több évig tart is ; megszokja 

 az ásványos vizet is, egyes fajai pedig a tengerből az édesvízbe is 

 átkötözhetnek minden baj nélkül. Szívószágukat nagyon előmozdíthatja 

 az ivadékot sokáig védő petezacskó, melyet magukon czipelnek. 

 Régi genus lehet ez, mely a legkülönbözőbb helyekre, óriási terü- 

 letre elterjedve oly sok lokális alakot fejlesztett. 



Az Alpok minden Diaptomusa egyúttal Észak-Európát is 

 lakja. Burckh ardt öt fajt ismer az alpesi tavak pelagikus 

 faunájában, a melyek közül a magas régiót jellemzik a D. denti- 

 cornis Wierz. és D. bacillifer Koelb., mely nálunk az Alföldre is 

 lehúzódott. Az első 2100 és 2400 m. közt, az utóbbi 2400 és 7900 

 m. közt leggyakoribb. Egy tóban együtt csak a legritkább esetben 

 találhatók. A subalpin régió jellemző faja a D. gracilis Sars. 

 Mindhármat kimutatta D a d a y a Tátrán a D. coeru/eus-sal és a 

 sajátos D. tatriciis-saX. Ez utóbbi lakja a Retyezátot is a D. bacil- 

 lifer-rel együtt. 



Épen úgy van sajátos faja a Pyreneusoknak is, a D. laciniahis. 



Imhof mutatta ki az Alpokban a Heterocope salienst, mely 

 Wierzejsky szerint a Magas Tátrán is található. Mindezek- 

 nek eddig ismert legmagasabb termőhelyei : Diaptomus bacillifer 

 2700 m., D. denticornis 2500 m., D. gracilis 2381 m.,D. castor (?) 

 2307 m., D. coerulens 1800 m., Heterocope saliens 2680 m. 



Zschokke az Alpokban csak vörös színű Diafttomiis-okaX 

 talált. Ez a szín egy a carotinnal rokon növényi festékanyagtól 

 származik s a havasi tavak más állatjain is gyakori (Hydra), de 

 a víz hidegségével jár együtt, mert tavaszszal a síkságokon is sok 

 a vörös crustaceum. 



A Diaptomus-ok optimális hőfoka 5 — 20 C°, s így a jég alatt 

 is megélnek egész télen, sőt ivarérett egyének csak őszszel s később 

 jelennek meg nagy számmal. 



A Cyclops nem fajai sem kevésbbé ellenállók. Az Alpok, a 

 Tátra s a Retyezát hegység tavainak egyformán leggyakoribb 

 alakja a 2686 m.-ig terjedő Cyclops strenuus Fisch. és a 2456 

 m.-ig hatoló C. seviulahis Fisch. Az utóbbi a legelterjedtebb kos- 

 mopolita, az első meg jellemző stenotherm, glaciális alak, vagyis 

 kevés hőingadozást tűrő hidegvízlakó : 4 — l2o az optimális hőinér- 

 séke. Hasonló természetű a tavaszszal szaporodó Cyclops vemalis, 

 amely ugyancsak 23 13 m.-ig terjed, de mindhárom fent említett 



