Különfélék, 



Az Aphis rosaeról. Igen érdekes a levéllemeznek csuklya- 

 alakú kettőzése, melyeta „Fanny Stolhverck"-nevű rózsa levele utolsó 

 lemezének csúcsán találtam. Ilyen képződmén}' a legnagyobb ritka- 

 ságok közé tartozik. A levéllemez jobb és baloldalán körülbelül két- 

 harmadában a válltól számítva, befűződés van. elül felhajlik és így 1 

 a második levéllemeznek, mely a csúcson van, az alsó tölcséralakú 

 részét alkotja. A rendellenes képződésű levéllemeznek csuklyaalakú 

 folytatása 1 cm. hosszú, 0'5 cm. mély, a csuklya alsó része, vagyis 

 az alapja 0'3 cm. A levéllemeznek főére a csuklya alján egyenesen 

 folytatódik, a befűződést jobbról balról a főérnek elágazása követi, 

 az ágak arámlag vastagok, vastagságra nézve felülmúlják a nagyobb 

 levéllemeznek vastagságát. A rendellenesség a csúcs meghosszab- 

 bodásában, a főér nem rendes elágazásában, a befűződésben mu- 

 tatkozik. Az egész képződmény úgy tűnik fel, mintha kettős levél- 

 lemez volna, az alsó, a mel}'ik nagyobb az egyik, a felső, ameiyik 

 kisebb, a másik lemez. Az Aphisok a meghosszabbodott részben, a 

 főér menten és a befűződés mellett oly nagy tömegben voltak, hogy 

 a többi helyen talált Aphisok száma elenyésző kicsinynek mondható. 

 Ezen rendellenes képződménynek okozói az Aphisok voltak és 

 keletkezése előtt itt bő táplálékot találtak, képződésük után pedig- 

 jó védelmökre volt. D. E. 



Az apáczaszövö kártétele és irtása. 1898— 1902-ig Svédor- 

 szágban az apáczaszövö (Lymantria mouacha) a lúczfenyvesek- 

 ben nagy pusztítást vitt véghez. Ez alkalommal azonban feltűnt, 

 hogy az oly erdők, melyekben más fanemekkel eleg} - ített, az erdei 

 fen3'ő csaknem érintetlenül maradtak. Teljesen lekopasztott erdei fenyő 

 egyáltalában ritkaság számba ment még oly erdőkben is, melyekben 

 a lúczfenyő teljesen le volt rágva, daczára annak, hogy a peték száma 

 igen nagy volt, és a hernyók más táplálékot nem találtak s azonkívül 

 a fákdereka nem volt enyves gyűrűvel ellátva. Ez a jelenség abban 

 leli magyarázatát, hogy a fiatal hernyó az erdei fenyő tűit nem 

 bírja megrágni, mivel azokat eleinte kemény rügyburok oltalmazza 

 a hernyó ellen, tehát csak a májusi hajtásokat támadhatja meg ; 

 a lúczfenyő puhább rügyébe ellenben könnyen berághatja magát. 

 Ennek következtében oly esetben, midőn a henryó kifejlődése és 

 az erdei fenyő tűfakadása között hosszabb idő telik el, a rajta levő 



