94 A. Aigner Lajos 



ismerjük, akkor követhetjük a fajok bevándorlását egyik ország- 

 hói a másikba, míg végül megállapíthatjuk azt az országot, a hol 

 ez illető fajnak tiszta fajtája honos, ami arra mutatna, hogy ez a 

 faj abban az országban keletkezett." (Alig. Zeitsch. f. Ent. 1904. 390.) 



Ez nézetem szerint téves következtetés, mert ezen az úton 

 merőben lehetetlen lenne követnünk az Áporia Crataegi vándor- 

 lását egyik országból a másikba, valamint nem lenne lehetséges 

 annak megállapítása sem, hogy hol van ősi hazája, vagyis a hol 

 a faj legtisztábban fennmaradt. Hosszú vándorlásain a galagonya 

 pillangó bizonyára behatolt oly területekbe is, a melyek nem nyúj- 

 tottak neki oly kedvező életfeltételeket, mint az elhagyott haza, 

 s a hol a szabályos nagyságot el nem érte, viszont gyakrabban 

 oly viszonyok közé is juthatott, a melyek elszaporodásának és nö- 

 vekvésének jobban kedveztek mint az elhagyott vidék. A lapphoni 

 és perzsiai galagonya pillangó nagysága közt valószínűleg tetemes 

 a különbség, még pedig az éghajlat befolyása folytán, de megle- 

 het, sőt valószínű, hogy előnyösebbek voltak reá nézve azok az 

 életfeltételek, melyeket Európa mérsékeltebb éghajlata alatt talált 

 és minden valószínűség szerint itt nyerte legnagyobb növekvését 

 is. Kétségkívül igen érdekes volna megtudnunk, hogy minő nagy- 

 ságot ért el a pillangó északi Khinában, Japán és keleti Szibériá- 

 ban, Lapphon és Perzsiában, Kis-Ázsiában és Algírban, valamint 

 Európában Oroszországtól Angliáig ; de ősi hazáját ezen az úton 

 bizonyára nem állapíthatnék meg. 



Erre a czélra minden bizonynyal sokkal fontosabb annak a 

 megállapítása, hogy az A p o r i a-n e m n e k voltaképen hol lehetett a 

 bölcsője. Ez pedig kétségen kívül Tibetben keresendő, a hol ez a 

 nem erősen differentiálódott. Az őshaza zord éghajlatában meg- 

 maradt tajok csekély nagyságúak (A. Peloria 38—40 mm. A. 

 Davidis 41—43 mm. kifeszítve) holott a részben Mongolországba 

 kivándorolt erőteljesebb fajok gyarapodtak nagyságban, mint A. 

 Kreitneri (53 mm. feszítve) és A. Bieti 54-55 mm. feszítve), mely 

 utóbbitól alighanem elágazott A. Hippa az Amurterületen tekintélyes 

 nagyságot ért el (56—73 mm. feszítve.)*) A kétségkívül legfiatalabb 

 és legéletképesebb faj, A. Crataegi valószínűleg szintén Tibetből 

 származik, a hol azonban még nem találták, vagy csak Mongol- 

 országban ágazott el az A. Kreitneri-től, s azután Mongolországból 

 egyrészt Közép-Ázsián át Perzsiáig és Kis-Ázsiáig, másrészt Japá- 

 nig és Mandzsuországig hatolt, onnan pedig Szibérián át egész 



*) Néhány északkhinai fajnak nagysága ismeretlen előttem. 



