2C0 Dr Gorka Sándor. 



vények szerint szükségképen fejlődnek ki, a melyeket ez időszerint 

 persze még csak hézagosan ismerünk. A színek fejlődésére első 

 sorban az anyagforgalom van hatással, ezért a színek kérdése phy- 

 siologiai-chemiai probléma és épen ezért a színeknek a hasznos- 

 sági elv szerint való egyoldalú méltatása s az erre alapított egyol- 

 dalú elmélkedés e probléma megoldására sohasem vezethet. 



Értekezésének második része a biológiai színek tanának, vagy- 

 is annak a tannak van szentelve, melynek az az alaptétele, hogy 

 az állatok színeiket és színmustrázatukat a hasznosság elvének 

 megfelelőleg a létért való küzdelem során a természetes kiváloga- 

 tódás hatásakép szerezték. Szerzőnk szemlét tart a biológiai ; zínek- 

 tanának bizonyító példáin, és a hozzájuk fűzött magyarázatokat a kö- 

 veikező három szempontból részletesen elemezi : 1. Van-e a színnek 

 vagy mustrázatnak a létért való küzdelemben valóban akkora 

 haszna, mint a milyet neki tulajdonítanak ? 2. Van-e elegendő bi- 

 zonyító adatunk arra, hogy ezeket a színeket esetleges apró árnya- 

 latbeli változásokból a selectió lassú munkája kristályosította ki ? 

 3. Nem lehet-e a színek eredetét és fejlődését valamely más, job- 

 ban kielégítő módon megmagyarázni? Fejtegetései során szerző arra a 

 meggyőződésre jut, hogy a biológiai színek fejlődése körül a selec- 

 tió korántsem játszhatta azt a mindenható szerepet, melyet neki a 

 mimicrytan hívei ma tulajdonítanak. Azt készséggel elismeri, hogy 

 a biológiai színek bizonyos korlátokon belül kétségkívül hasznosak, 

 azt azonban kizártnak tartja, hogy a színeket biológiai vonatkozá- 

 sukban egészen értéktelen apró kezdetből a selectió tenyésztette 

 volna ki. Nézete szerint a színek nagyon különböző tényezők hatá- 

 sára mint az anyagforgalom szükségszerű postulatumai és termékei, 

 hasznosságukra való minden tekintet nélkül fejlődtek ki s hogy 

 hasznosakká csupán másodlagosan váltak, azaz, hogy az egyénre, 

 vagy a fajra való hasznosságuk a törzsfejlődés bonyolódott részle- 

 teiben beláthatatlan folyamatának csak mintegy mellékterméke. 



Ezek után értekezésének harmadik részében a tulajdonképeni 

 mimicry tárgyalásába bocsátkozik s abból a tényből indul ki, hogy 

 az élők világában a színmustrázat- és alakbeli hasonlatosság úgy- 

 szólván mindennapi közönséges jelenség. Nemcsak az egy törzsből 

 sarjadzott vérrokonok hasonitanak egymáshoz, hanem származásuk 

 szerint egymástól távol állók is, sőt egyes állatok más állatok test- 

 részeihez, növényekhez vagy növényrészekhez, növények pedig 

 állatokhoz vagy állati testrészekhez hasonlítanak. Ámde a hasonla- 

 tosság sok eseti- en csak olyan fokú, hogy épen csak a felületes 

 szemlélőt tévesztheti meg egy-egy pillanatra, máskor meg oly apró- 



