A HAL A TERMESZÉT HÁZTARTÁSÁBAN. 



59) 



A tóságok búbos vöcskeinél (Podiceps eristatus) sokszor tapasz- 

 taltam a hajtóhalászatot s a szorongatott hal menekülési módját. Hat- 

 nyolcz vöcsök sorakozik s folyton bukva, lassankint a sekély part felé 

 szorítja az az apró hal ezreit ; a vöcskök mind kisebbre fogják a kört, 

 mind sűrűbben buknak alá ; de a mikor a halak megsejtették a vég- 

 veszedelmet, mint csak valami jelre, egyszerre vergődni, furakodni 

 kezdenek, úgy hogy a víz sárszínűvé válik ; erre a vöcskök nem siet- 

 nek a zavarosba, hol nem láthatnák meg a halat, hanem a zavarodás 

 szélén bukdácsolnak alá, hogy a zavarosból kikerülő nem eléggé óva- 

 tos halat elfoghassák. A gödény (Pelecanus) szintén gyakorolja ezt 

 a halászatot, még pedig nagy sikerrel, mert csőrének alsó kávája 

 valóságos merítő szerszám, a melylyel a zavarosból is előkeríti 

 prédáját. 



A legtöbb hal faj szerint kisebb-nagyobb társaságban, némelyik 

 épen seregekbe verődve él. Itt irigykednek, egymást csapkodva ; de 

 gyakran játszanak is. 



Kivált az ifjú nemzedék hajlik a játékra s azok a villanások, a 

 melyekben verőfényes napokon a víz színe alatt — kivált tavak körül 

 gyönyörködhetünk, a játszó halaktól erednek ; úgy legtöbbször az a 

 felvetődés vagy ugrálás is, a mely különösen csöndes időben, alko- 

 nyat közeledtével tapasztalható. A játék nyílsebes kergetőzésből áll. 



A hal szelleríii tulajdonságait a fogság tünteti ki leginkább. A nyil- 

 vános kertek medenczéiben tartott halak legott kiismerik az em- 

 ber szándékát, ha etetni akarja ; a hol a halaknak állandó gondo- 

 zójuk van , azt megismerik , hívását követik. Petényi irataiban le 

 van jegyezve a «Táro» pisztráng története, melyről nekem gyermek- 

 koromban édes atyám is beszélt, ki ezt a halat szintén ismerte. 

 A történet a következő: Predajna faluban — Zólyommegyében — az 

 egyházfi udvarán erős forrás fakadt, a melyben a gazda rendesen több 

 pisztrángot tartott; a legnagyobb, mintegy kilónyi, viselte köztük a 

 «Táro» nevet s ez urának hívására mindig előkerült, kezéből vette 

 ki a falatot, kezével játszott is ; de vonakodott az idegentől még ha a 

 legjobb falattal kínálta is. Nálam az apró pontyok már két hét múlva 

 kezesek s a küszhalak pontosan tudták mit mivelek: járhattam, kel- 

 hettem a szobában, ők nyugton maradtak, de a mint megczéloztam a 

 kezemmel egy legyet, rögtön czikázni, a haltartó üvege felé furakodni 



38' 



