59Ö 



TERMÉSZETHISTÓRIA. 



kezdtek, majd felcsaptak a víz színe fölé s ha az egyik tartónak jut- 

 tattam a legyet, a szomszéd tartó halai láthatólag haragosan viczkán- 

 doztak mindaddig, a míg nékik is jutott. 



Igen természetes, hogy a hal ilyenformán szabad állapotában is 

 kitűnő tájékozással bir, tapasztalást szerez, azon okúi s a jó, figyelmes 

 halász tudja, hogy minél öregebb a hal, annál nehezebb a fogása, mert 

 ismeri a szerszámot s ki is tudja kerülni. 



A táplálék megszerzésének módjai a halnál különfélék. 



Az igazi rablók vagy megfeküsznek vagy lesbe állanak. A megfek- 

 vés az, a midőn a harcsa gyökerek vagy uszadékok mellett meglapul, 

 veszteg marad s megvárja, a mig a préda megközelíti ; vagy a midőn 

 a csuka lebegve, sokszor órákon át is egy helyen marad, míg prédát 

 lát s rajta üthet; a csuka ilyenkor úgy el van merülve a lesésbe, hogy 

 hurkot lehet reá keríteni ; sőt akárhányszor el lehet hibázni anélkül,, 

 hogy erre ügyet vetne. 



A lesbeállás a legnemesebb halaknál dívik. A pisztráng, a lazacz, 

 galócza, pérhal a vizek úgynevezett lengjében, t. i. rendesen azon a 

 ponton áll meg, a hol a víz különböző sodrai összefolynak, egyesül- 

 nek s a víz rohanása csókken ; a hal természetesen fejjel víz ellenében 

 áll, tehát várja azt, a mit a víz sodra hoz A pontyfélék legtöbbje « lege! » ; 

 ezalatt a halász azt érti, a mikor a hal majdnem tótágasba állva, a víz 

 fenekéről szedeget; némelyek, leginkább a tokféle halak, túrnak, 

 hogy a táplálékot felvethessék. Némely halak veregetnek, azaz a víz: 

 fenék fölé emelkedve lecsapnak, hogy az iszap felső rétegét felkavarva 

 jussanak táplálékhoz. 



De vannak bizonyos időszakok, a mikor, a nagy ragadozók kivé- 

 telével, a többi hal egy módot követ; ez az időszak a vizeknek u. n. 

 «virágzása», a mikor t. i. bizonyos rovarfajok kifejlődésük során tö- 

 megesen s úgy jelentkeznek, hogy a halak elérhetik őket. Ilyenkor 

 minden hal, az igazi ragadozók kisebbje is, ennek a tápláléknak esik 

 neki. Általában ki lehet mondani, hogy a vizek minden színtájának 

 kijut a maga hala. 



Ezek után vessük szemünket arra a képre, mely a halat más tüne- 

 tekhez való viszonyaiban mutatja; ismerkedjünk meg különösen avval, 

 a melyet a magyar vizek kínálnak. 



Ez a viszony egészben az évszakokhoz alkalmazkodik : hatalmasaa 



