A HAL, ELLENSÉGEI. 6o C 



ez a madár alak és szín szerint alakoskodó — mimikri. Fölülről 

 tekintve tengerzöld színével elvész a csörtető patak ragyogásában s 

 ez védi a magasban járó ragadozó madártól, a melyre nem lehet figye- 

 lemmel, mert hiszen lesnie kell a halat; alulról tekintve egész hasa- 

 fele a száraz ágon maradt száraz levélhez hasonlít, tehát nem riasztja 

 a halat. De a tél tovaűzi a síkra is, hol oly erek és holtágak 

 körűi halászgat, a melyek nem fagynak be. Itt bokorra nem igen 

 akad, tehát másképen mesterkedik : letelepedik a part valamely 

 rögére, időről időre szárnyra kap s a víz fölött perczig is lebegve, 

 megáll ; akár csak a legjobb halászcsér ; a lebegés magassága leg- 

 többször, 2"5 — 3 méter. Könnyen lőhető ; azonkívül finom, a patak 

 fölött keresztbe felállított feketés halóba is megkeríthető. 



A szürke- és a vörösgém — Ardea cinerea és purpurea — általánosan 

 ismeretes madarak; a gázlók között leginkább halászok is s a szél- 

 vizekbe sokszor térdig állva, kivárják az apróbb halat. Rendkívül óva- 

 tos halászmadarak, ezért nehezen lőhetők ; annál könnyebben kerül- 

 nek csapóvasba, a melyet jó helyen gazból felhányt kis szigetre s 

 felhalazva teszünk ki. 



Különben a gazlók egész családja halirtó s kivált az ikra-, és a 

 szélvizekbe sütkérezni járó halivadék az, a mely ezeknek rendes pré- 

 dája; kezdik a legkisebb, tehát egészen a szélekre szoruló fövenyfutók 

 (Tringa) s folytatják a lotyók (Totanus), gólyasneffek (Himantopus), 

 fekete gólyák (Ciconia nigra), a kis és nagy dobos gémek (Ardea 

 stellaris, comata, minuta) és vakvarjak (Ardea nycticorax), a melyek 

 ellen legjobb szer a szorgalmas és ügyes vadász. 



Az úszók közül fölemlítendők : 



A kárakatna — Carbo cormoranus L. — termetes, 80 — 90 cm. 

 hosszúságú, 1 30 — 1 50 cm. feszítésű, egészben feketeszínű, hátán bar- 

 nával pikkelyszerűen ékesített úszómadár ; lábain az úszóhártya mind 

 a négy ujjat összeköti ; csőre keskeny, hosszú és erős kampóba vég- 

 ződő. Nagy társaságban, különösen a nagy folyók és tóságok sziget- 

 ségein fészkel, hallal él és rendkívüli falánkságával nagy károkat okoz- 

 hat. Fészkét magas fákra, sokszor gémek társaságában rakja ; irtása 

 lövés és fészkének kiszedése. 



A búbos-, vörösnyakú- és csicsin-vöcsök — Podiceps eristatus, rubri- 

 collis, minor — kivált halas tóságokban garázdálkodik s mind a hár- 



