6o6 TERMÉSZETHISTÓRIA. 



man általánosan ismeretesek; irtásuk lövéssel történik akként, hogy 

 a vadász akkor igyekszik lőni, a mikor légvétel végett felbuknak s 

 mindenképen azon van, hogy nyakba lőjje, minthogy a test tömött 

 tollazata visszarúgja a jó sörétet is. 



Különben kimondható, hogy minden rucza- és lúdféle vízimadár 

 kártékony, mert a szélvizekbe lerakott halikrára mohón veti magát s e 

 pusztítást nem teszi jóvá avval, hogy az ikrát vízről vízre át is szállítja. 



A kétéltűek között figyelmet érdemel a kecskebéka — ■ Rana escu- 

 leníj L. — , mely a halporontyok között nagy dúlásokat végez s leg- 

 jobban akként irtható, hogy ikráját kiszedegetjük. 



A bogarak közül kiváló figyelmet érdemel : 



A csíkbo^ámak több faja — Hydrophilus, D)iiscus — melyek 

 álczakorukban és kifejlődve is kivált az ikrát, de a halat is — kikez- 

 dés által — pusztítják. 



A vízi poloskák közül kitűnik: 



A hátonús-ó v^ipoloska — Notonecía glauca — , mely kemény szí- 

 vókájával, kivált a halporontyokat öldösi, hogy kiszívhassa. 



A rovaríélék ellen való hathatós védekezés a halasoknak télen át 

 való lecsapása — a midőn a halakat külön, téli haltartókba rekeszt- 

 jük — s a fenéknek oltadan mészszel való behintése. 



A kártékonyságnak mintegy külön osztályát alkotják azok az 

 állati és növényi szervezetek, a melyek a halak testén megfészkelődve, 

 a halon élősködnek. 



Ide tartoznak az u. n. « haltelvek » — alsóbbrendű rákfélék — és 

 « halférgek » . 



A haltetvek leginkább a halak szilványán és bőrén élősködnek s 

 növekedésük során részben igen különösen változnak. Ifjú korukban 

 egészben megfelelnek az u. n. hasítottlábú rákféléknek és u. n. bolha- 

 rákoknak ; de a mint a nőstények halra akadnak s azon megtapad- 

 nak, érzékszerveik úgy a mozgásra szolgálók is nagy részben elsat- 

 nyulnak s a test sajátságos alakot ölt ; sokszor épen csak egy hólyag, 

 a melyben a táplálkozás és a szaporodás szervei foglaltatnak. A hímek 

 rövid életűek, igen aprók s megtartva teljes szervezetüket, szabadon 

 úszkálva keresik fel a nőstényeket, hogy párosodjanak; vagy szintén 

 elsatnyulva a nőstényhez tapadnak, melynek teste sokszor százszoro- 

 san is felülmúlja a hím nagyságát. Ide tartoznak többek közt: 



