(^j6 TERMÉSZETHISTÓRIA. 



szervezet még azon a magaslaton is, a hol az ú. n. kozmikus nagy 

 okoknak látszólag nincsen alávetve. 



Ha a növevénynek az ő életéhez — a föld adta táplálékán kívül — 

 világosságra, levegőre és bizonyos melegre van szüksége, akkor ért- 

 jük, hogy az egyik főszükség elvonásával megöljük a növényt; értjük, 

 hogy a tél, mely a meleget elnyeli, egész növevénysorozatokat is megöí 

 — ám más csak levelét hullatja, hogy a meleg visszatértével új életre 

 keljen ; de az idők során ez is végét éri még akkor is, ha életének 

 feltételei megvannak, vagy akár fokozódnak. — Az alsó szervezetű nö- 

 vevény keletkezése, élete és leáldozása sokszor perczekre van össze- 

 szorítva : — a százados tölgy, a Libanon czédrusa mintha az idővel 

 daczolna. A növevény megveti gyökerét a hegy száraz csúcsán, elbo- 

 rítja a nedves völgyet, leszáll a víz színére, a víz alá s mindenütt végzi 

 életének körfolyamatát ; — anyagot felvéve, megváltoztatja, épít 

 magán, maga körül, mert élve, másnemű élet feltételéül is szolgál: a 

 lények százai és ezrei hozzá vannak kötve ; sőt hozzá van kötve növe- 

 vény a növevényhez is. 



Szakasztott ilyen az állatélet képe is. Minden képzelhető viszo- 

 nyok közt reátalálunk — egymást kiegészítve, egymásra szorulva, 

 egymással közreműködve; a levegőből a hegycsúcsra, innen a völgybe, 

 innen a víz színére, a víz alá s le a tenger feneketlennek mondott 

 mélységébe szállva; élve a teljes világosságban, a barlangok örök 

 sötétségében; működve a verőfényen, az est homályában, az éj min- 

 den szakában. 



Egyike a legvonzóbb tüneményeknek az a kereszteződés, a me- 

 lyet — immár csak gerinczes állatokra szorítkozva — a különböző 

 szervezetű állatok élete folyásában tapasztalhatunk, a mely kereszte- 

 ződés bizonyos szervezeti részeknek egynemű berendezésében és 

 alkalmazkodásában van kifejezve. 



Látjuk, hogy az emlős állat nincsen kizárólagosan a röghöz 

 kötve. Az u. n. taguan-nak — röpülő mókus — szőrös bőr feszül 

 az első és hátulsó lábpárja között, az állat az ugrással ezt kapcsolja 

 össze s le tud bocsátkozni a magasból, mint a gyermek papírsárká- 

 nya; a kaguan bőre már a farkát is bevonja, sőt az első lábpár 

 és a nyak között is feszül s ez az állat — Wallace szerint — tizen- 

 négy méter magasból leugorva, 70 méternyi közön bír átlebegni. 



