c;jO TERMÉSZETHISTÓRIA.. 



Az alakok során a halszáj csővé, csíptetővé nyúlik ; az úszószárnyak 

 valóságos zászlókká szélesednek, majd ostorokká nyúlnak ; a test néha 

 síkosán sima, majd tüskés, mint a süné ; majd oly fegyverzettel talál- 

 kozunk, mely nemcsak a fejlődés szempontjából nevezetes, hanem 

 egész minémüségében mesésnek látszanék, ha nem volna termé- 

 szetes. 



A tenger kardorrú halának (Xiphias) felső állkapcsa iszonyatos 

 karddá nyúlik ki ; a Pristis-halnak kard helyett rettenetes, kétoldalt 

 fogas fűrész a felső állkapcsa; reáakadunk a legcsodásabb, valóban 

 rémes külsőjű formákra, a minőket a poklot benépesítő költő vagy 

 festő képzelete sem igen teremt, a melyekhez képest szent György 

 sárkánya csupa gyerekjáték; ilyen a tenger ördöghala (Lophius), a 

 varangyékhal (Batrachus) stb. 



Az úszószárnyak hol szívó szervvé (Lepadogaster, Echeneis), hol 

 valóságos és oly szárnynyá alakúinak (Exocostus, Dactylopterus), 

 hogy a hal a víz fölé szökve, nagy darabon röpülhet, akár a madár ; 

 néha lábszerűen alakúinak (Periophthalmus) s a hal az iszapon ugrál- 

 hat mint a béka ; ismét a legcsodálatosabb módon foszlanak, szinte 

 káprázatos képet kölcsönözve a halnak, mint pld. a Pterois- és a 

 Pelor-hal. 



És ha a nagyságot veszszük, valóságos óriások mellett ott látjuk a 

 törpeséget s e két végső pont között minden képzelhető fokozatos- 

 ságot. 



így vagyunk a színekkel is. Az iszapos vagy fövenyes vízfenék 

 zöldes, vagy fakó színezetén kezdve, a színek egész fokozata áll előt- 

 tünk, csúcsán a szín és fény oly tüzével, ragyogásával, mely megszé- 

 gyeníti a festő festékes ládájának legtisztább foglalatját s megszégye- 

 níti az ötvös mesterség minden színes zománczát, drágakövét, avval az 

 összeállítással egyetemben, a melyet emberi szín és formaérzés egy- 

 általában kiteremteni bír. 



És így állunk végre magával az életmóddal is, különösen az elem 

 tekintetében, a melyhez a hal lélekzési módjával kötve van. Bátran 

 kimondható, hogy minden víznek akad hala. Valameddig megvan a 

 mód arra, hogy a hal bizonyos természetű vizet megszokhasson, vala- 

 mely faj meg is szokja s ez annyira áll, hogy — messze se menve — 

 O-Buda és Zala-Hévíz meleg vizeiben, még pedig magán a forrás- 



