558 



TERMÉSZETHISTÓRIA. 



dig egyazon igazsághoz jutunk el, t. i. ahhoz, hogy a természet tüne- 

 ményeinek ismeretéhez a tapasztalati út vezet s hogy az ismeret mély- 

 sége és becse a kiismert tünetek sokaságától és gondos egybeveté- 

 setői függ. A fogyatkozás, mely az egyes korszakokban tapasztalható, 

 mindig az ismeret fogyatékosságán múlik. 



MózsES sokban tévedett, mert nem ismerhette a tüneményeknek, 

 még kitűzött czéljának megfelelő mennyiségét sem ; szintúgy Aristo- 

 TELES is, ki a tapasztalati úton roppant sokra vitte ugyan s belevonta 

 kutatásainak körébe az állatok életét is. De egyikök sem tudhatott 

 mindent, még azon a körön belül sem, a melyet mint egyes ember 

 áttekinthetett; Aristoteles is csak azt adta, a mit az egyes ember a 

 tünemények özönéből úgyszólván kimarkolhatott. S ez a sors jutott 

 mindazoknak, a kik Linné előtt működtek. 



Már pedig az emberiség művelődésének nagy és magasztos fel- 

 adata mást kívánt : rendszeres eljárást, mely megadja a lehetőséget, 

 hogy a tünemények — emberileg szólva — összességét és tanulságait 

 az emberi értelem számára megszerezze. 



És ha képzelődő tehetségünk elég erős, s ha szárnyára kelve, visz- 

 sza szállunk akár Mózses, akár Aristoteles korába, vagy csak a 

 XVII-dik század végére is, a mikor egy derék magyarember « A' Bol- 

 dog Emlékezetű Miskolczi Gáspár, Sok szép Ekklésiáknak mind 

 Magyar-Országban mind Erdélyben hasznos Tanítója" remek magyar 

 nyelven, sok és erős hittel és istenes együgyűséggel kiteremtette az 

 «Egy Jeles Vadaskerti) czímű munkát: menten reáakadunk az egyes 

 ember szánalomra méltó gyarlóságára, a mint az anyatermészet tüne- 

 ményeinek özönével küzködve, erejéből kifogy, merő okoskodásba, 

 föltevésbe és a szarvas hibák tengerébe merül. 



Valóban az örök dicsőség fénye, az emberiség hálája illeti meg 

 azt a lángelméjű embert, a ki a rendszeres vizsgálódás alapkövét 

 lerakta, ezáltal módot nyújtott a munkafelosztásra, így az egyes em- 

 berek és emberöltök felgyűjtötte tanulságoknak élő , folytonosan 

 öregbedve-tökéletesedő tudománynyá való alakulására. 



Linné Károly — korának irodalmi szokása szerint Carolus 

 LiNN^us — svéd természetbúvár az a halhatatlan, ki lerakta a rend- 

 szeres kutatás alapját s ezáltal sarokkővé vált a természethistória föl- 

 séges hajlékában. A növények országán kívül az állatok világában 



