A HAL ES A TUDOMÁNY. 



E könyv első szakasza arról a viszonyról szól, a mely az őskor 

 homályában az ember és a hal között keletkezett s az idők során 

 kifejlődött. 



Erről a korról hallgat a történet, nem szól a hagyomány; az írót 

 a dolog természetéből alkotott föltevés vezeti. E mellett áll a hitrege, 

 mely inkább csak az együgyűség megnyugtatására szövi a keletkezés 

 képét s kiszínezi azt a viszonyt is, a melyben az ember az élő termé- 

 szethez állott. 



Ám a hitrege andalító szava, ragyogó színe szándékos, csak az 

 érzésen, sejtésen és számításon nyugovó ; így békét szerezhet az egy- 

 ügyűségnek : visszatarthatja a kezdet és az eredet feszegetésétől ; — 

 tudás helyett hitet, megnyugvást nyújt. A gondolatnak, a szellemnek 

 azonban legnemesebb tulajdonsága nem a pihenés, hanem a szünet 

 nélkül való munka és törekvés ; — nem is a költött hitben való meg- 

 nyugvás, hanem a valónak, az igaznak keresése, latolása és alkal- 

 mazása. 



De az a hitrege mégsem merő költemény ; mert a midőn a hivő 

 megnyugtatására törekszik, számolnia kell a valóval, a mely az egy- 

 ügyű szemét is érinti s kérdést fakaszt benne. A kérdés feleletet, a 

 gondolat irányt követel attól, a ki a hivő belső világán uralkodni akar. 



így számol a valóval Mózses, a Sinai hegy nagy törvényszerzője 

 is a Genesisben, mely a világ keletkezéséről szól. Ennek a ragyogó 

 szellemnek az ismeret fejlődése tekintetéből való méltatása nemcsak 

 tanulságos, hanem nagy élvezet is. 



Tudatosan törekedett ő az ember belső világa fölött való ural- 

 kodásra s átható esze fölismerte az utat és a módot, a melyen és a 

 melylyel czélját elérhette. 



5 5^^ 



