A HAL SZERVEZETE. (l \ 5 



nagy részben a bőrben fekvő, s-ínfarfő sejtektől is származik. Ezek a 

 színtartók tágíthatok; rendszerint feketék, ritkábban sárgák vagy 

 vörösek; alapjukban apró pontok, majd szabálytalan foltocskák; csil- 

 lagosán szétsugárzók (292. ábra 8, 9), mely utóbbi esetben nagyon 

 kiterjednek s a hal felületének színes játékába befolynak. A szín- 

 tartó sejtek s így a színek változása is kivált bizonyos külső hatá- 

 sok alatt következik be, például, ha hidegebb vízből melegebb 

 vízbe kerülnek, vagy a sötétségből a világosságba, a vízből a szárazra, 

 vagy erőlködés közben is; a nyomás, hőmérséklet, világosság, elek- 

 tromosság nagy hatással vannak a színtartókra s ezektől származik a 

 színnek ama növekedése is, a melyet sok fajnál ivás idején észlel- 

 hetünk. 



És ugyanezekre a színtartó sejtekre vezethető vissza a halaknak 

 színszerint a környezethez való alkalmazkodása is, mindazokkal a tüne- 

 tekkel együtt, a melyek magyar földön a közhalász előtt is ismerete- 

 sek, pld. hogy a Tiszából való hal a vízből « fehéren » kerül ki s'-csak 

 azután ölti magára a színt; — a hal színe tulajdonképen « szőke », 

 mint a Tisza vize — ; és hogy a Balaton és a Sió hala a háta felöl 

 mindig világos-zöldes, sőt gyöngyház fényű, a mi ismét a víz sajátos 

 színével találkozik ; végül, hogy a nádas tó, az árnyékos folyó és patak 

 hala mindig sötétebb színű. 



A hal csontváza. A hal csontváza, a mint ezt már tudjuk, állo- 

 mányra és kifejlődésre nézve különböző. A kopjahal gerinczhúrja a 

 maga valóságos egyszerűségében az egyik pont, a csontoshalak kiíej- 

 lődött, bonyodalmas csontváza a másik ; e két pont között állomány 

 és kifejlődés tekintetében a porczogós átmenetek esnek. 



A magyar vizek halaira, úgy e könyv irányára való tekintetből a 

 leginkább kifejlődött csontvázak közül a sügérhez kötjük az ismerte- 

 tést, még pedig azon az alapon, a melyet a halhatatlan Cuvier reánk 

 hagyott. 



A csontváz részei im ezek : * 



A fej. I. A főhomlokcsont, 2. előhomlokcsont, 3. a szagoló csont, 

 4. a hátulsó homlokcsont, ^.azékcsont nyúlványa (28 alatt elrejtve), 

 6. az ékcsont, 7. az ékcsont szemgödri szárnya, 8. a felső nyakszirt- 



* A megfelelő latin elnevezések a Mesterszótárban vannak. 



