A MAGYAR ÉDESVIZEK HALAINAK ELTERJEDÉSÉRŐL. 



A kifejtett lajstrom reátanít halaink osztályozására s egyszersmind 

 megismertet mind azoknak a fajoknak a nevével is, a melyeknek 

 befogadását a könyvnek inkább halászati, mint faunisztikai iránya 

 követelt. A fajok nevével megjött a mód arra is, hogy az elterjedéssel 

 foglalkozhassunk. 



Az elterjedés, a melylyel foglalkoznunk kell, jelleme szerint 

 kevésbbé földrajzi, ha helységnevek s a helységek közönséges föld- 

 rajzi fekvése szerint veszszük ; annál inkább vízrajzi, mely a vizeket 

 és a hozzájok kötött halfajokat a vízfolyás eredete és fejlődése, ehhez 

 képest pedig halfajokkal való benépesedése alapján tárgyalja. 



így állapítva meg a feladatot, legott szemünk előtt áll a magyar 

 földnek valóban óriási vízhálózata s evvel együtt az a kérdés: ki 

 legyen az, a ki ennek a hálózatnak minden erecskéjét halaira nézve 

 kikutatta s ily alapon nyugodt lélekkel vállalkozhat az elterjedésből 

 folyó tanulságok vázolására.-^ 



Ezt nem tette senki sem ; erre nem vállalkozhat egyes ember ; nem 

 is lehet ez egyes ember feladata, mert ezt csak nagy időknek gondos 

 munkafelosztása közelítheti meg. 



És a midőn én mégis vállalkozom, előttem csak egy ösztönző áll, 

 az, hogy a legnagvobb feladat megoldását is kezdeni kell valakinek, 

 ha kis erővel is — de becsületesen. A megtört ösvényen — ha rögös 

 is — majd indulnak mások és ezek után ismét mások ; a kellő idő 

 pedig meghozza a kellő eredményt. 



Mindenekelőtt tudnunk kell, hogy a hal sokban hasonlít a madár- 

 hoz: szabadon vonul a vízben, a mily szabadon vonul a röpülő madár 

 ■a levegőben; sőt tudjuk, hogy az egyiknek úszása a másiknak röpü- 

 lése tulajdonképen ugyanazokra az erőműtani alapokra vezethető 

 vissza. 



