648 TERMÉSZETHISTÓRIA. 



bizonyos színtájak — régiók — ■ meghatározására törekedjenek, a 

 melyeket bizonyos halak jellemeznének. 



Ez idő szerint három ilyen színtáj van elfogadva, u. m. i. a sebes 

 pisztráng, 2. a rózsás márna és 3. a dévér-keszeg színtája, akként, 

 hogy a pisztrángé a legmagasabb fekvésű, tehát a forrásterületeké, a 

 márnáé a már nagyobb patakká, vagy kis folyóvá alakúit vizeké; 

 végre a dévér az alsó, kifejlődött folyásokat jellemezné. 



A pisztráng színtáját azután jellemezné magán a pisztrángon kívül 

 a kövi csík. a botos kölönte, a fürge csellé, a pénzes pér; lassanként 

 még a következő színtáj némely hala is. 



A rózsás márna színtáját jellemezné a fenékjáró küllő, a szélhajtó 

 küsz, a fejes domolykó, a veresszárnyú konczér, a pirosszemű kelé, 

 az Eva-keszeg, a ragadozó őn, tő-ponty, a tarka meny, a csuka, a 

 fogas süllő, a csapó sügér, a vágó durbincs, a vak ingola, az angolna, 

 a lengyel galócza és a pénzes pér. 



Végre a dévér színtájára jönnének a márna színtája halai közül a 

 legtöbb, azonkívül a csendes, iszapos részeken, mint jellemzők, a szé- 

 les kárász és a nyálkás czompó. * 



De azok, a kik e színtájakat fölvetették, maguk is érzik, hogy ez 

 sokféleképen változik, számos átmenete van, a mi magyarul annyit 

 jelent, hogy a színtájak határvonalai elmosódnak s evvel a színtájak 

 határozott jelleme is veszendőbe megy. 



Rendkívül érdekesen világítja meg a németek elméletét a Túrócz 

 folyócska, melyből Petényi a következő 15 fajt jegyezte fel: német 

 buc^ó, botos kölönte, tarka meny, széles kárás^, nyálkás czompó, Pe- 

 tényi-márna, fenékjáró küllő, fejes domolykó, fürge csellé, vésettajkú 

 paducz, kövi csík, köz-csuka, pénzes pér, dunai galócza, sebes pisztráng. 



Ez mindenesetre pisztráng-színtáj s ime ott van a kárász és a 

 czompó, mely a dévér színtáját jellemezné ; a kárász tót neve « kara- 

 sek» s Petényi egy kérdő és egy felkiáltó jellel kisérve odajegyezte, 

 hogy <i állítólag az álló vízben fordul elő». Már pedig ebben semmi 

 rendkívüli nincsen, mert természetes törvény, hogy az alkalmatos 

 víznek akad a maga alkalmatos hala, sokszor oly magas fekvésű 

 tájakon is, a hol ezt az elmélet nem is sejtené. ** 



* Handbuch der Fischzucht und Fischerei. Berlin 1886. p. 52 — 5^ 

 '* Kriesch János a széles kárászt a Garamból jegyezte fel, mely nmárna szintáj». 



