A FAJOK LEÍRÁSA. 



A midőn könyvem e szakaszáig értem, eszembe jutottak azok a sza- 

 vak, a melyeket a könyv történetében mondottam s a melyek így 

 hangzanak: «Ezt a könyvet nem írta tudós ember tudósok kielégíté- 

 sére, hanem írta egyszerű magyarember, magyaremberek okulására, 

 általános műveltséggel bíró emberek tudásvágyának kielégítésére. » 

 E szavak köteleznek arra, hogy itt bevezetésképen némelyeket 

 elmondjak. 



Nemcsak magyarföldön, hanem világszerte, a legműveltebb népek 

 körében is bőven terem az « általános műveltséggel bíró embereknek » 

 egy kijlön fajtája, a kiknek a könyvekkel és a szakemberrel szemben 

 külön álláspontjuk van. A könyvekkel szemben a lehetetlenségig 

 követelők ; minden, de minden meglegyen bennök ; a szakemberrel 

 szemben követelésük az, hogy megrögzött elöitéleteiket legyezgesse. 

 Ezek az emberek büszkék születésük helyére — ez erény ; erős a hit 

 bennök, hogy a mi ott terem, az sehol másutt nem terem, vagy ha 

 már mégis, akkor az övék legalább különb — ez gyengeség; de 

 minthogy az öreg csősz ezt meg azt állította valamely természeti 

 jelenségről, hát ez szentírás ; ha pedig a szakember másképen nem csak 

 látja, hanem bizonyítja is ugyanezt a dolgot, azért a szaktudósnak 

 avval a csőszszel szemben még sincsen igaza — ez elfogultság. 



Ez az elfogultság sokszor oly hatalmas, hogy országossá fajúi s a 

 szaktudás tekintélyének csorbításához vezet, a mi nem szolgálja meg 

 a közművelődés érdekét. 



Ilyen valóban országos elfogultság uralkodik például a Balaton 

 "fogasai) és illetőleg "süllője » tekintetében, a melyekről — különö- 

 sen a műveltebbek — szinte megingathatatlan makacssággal azt vall- 

 ják, hogy két különböző fajból valók s egészen mások, mint a folyók- 

 ban élő II süllőn. 



