LEÍRÁSA. 66^ 



mert ott kevesebb megerőltetéssel szerzi meg táplálékát s nincs kitéve 

 a nagyok versenyének. 



A negyedik pont egyértelmű avval, hogy a csirke húsa is más ízű, 

 mint a tyúké, a borjúé más mint a tehéné, a nélkül, hogy ez külön 

 fajt teremtene. 



Végre az ötödik pontra nézve áll a PETÉNYi-féle, valóban fogas 

 kérdés s a makacskodók meg fogják engedni, hogy a fogas ikrájából 

 mely letojva legfeljebb másfél milliméter átmérőjű, tehát még bors- 

 szem nagyságú sem, nem bújhat ki egy hat — de még három fontos 

 fogas sem.* Azt hiszem, hogy ez be van végezve. 



Olyan könyv, a mely mindenkinek rögtön megadja a módot arra. 

 hogy a halat pontosan meghatározza, egyáltalában nem is írható. 

 A legjobb könyv használata föltételhez van kötve s e föltétel az 

 összehasonlítás útján szerzett gyakorlottság. Be kell gyakorolnunk a 

 szemet a formák megkülönböztetésére, sok és sokféle halat kell 

 szemügyre vennünk, élő állapotban, frissében és szárítva vagy bor- 

 szeszben elrakva, hogy látásunk élességben nyerjen s. utóbb egy pil- 

 lantással is kivegye azt, a min a faj jelleme megfordul. 



Tudnunk kell azt is, hogy a halaknál is vannak egyéni eltérések : 

 egy-egy úszósugárral, pénzzel több vagy kevesebb, eltérés a színben 

 és több efféle. Itt csak a gyakorlásból folyó itélet segít rajtunk. 



Azt is tekintetbe kell vennünk, hogy egy és ugyanazon faj a tar- 

 tózkodás szerint feltűnően változik, különösen színben, sokszor egész 

 külső megjelenése tekintetében is. 



Végre a népies elnevezésekkel rendkívül óvatosan kell bánnunk, 

 mert azok nemcsak táj szerint különbözők, hanem ugyanazon a tájon 

 évszak szerint is, pld. Tamáskeszeg, mely Tamás napja, — pünkösdi 

 keszeg, mely pünkösd napja, — ■ nagypénteki keszeg, mely nagypéntek 

 napja táján kerül a hálóba ; vagy fahegykeszeg, mely rügyfakadáskor 

 jár bőven stb. 



Szóval a könyv e részében csak akkor van haszon, ha tárgyával 



* Az igazság úgy kívánja, hogy ideirjam, hogy a Balaton valóban tapasztalt halászai, 

 kiket nem vezetett az az érdek, a mely e dologból sokszorosan kiri, t. i. hogy a süllőt 

 korlátlanul lehessen irtani, nekem mindig azt mondták, hogy a süllő a fogasnak a fia. 

 Olyanok ezek, mint Kardos György Keszthelyen, Kun Ferencz Kenessen s a 40 év óta 

 barlanglakó öreg Simon. 



