6oO KÖVI KÁRÁSZ. 



szerint is szembetűnően változik. Nagy, erősen benőtt nriocsarak 

 vészeiben kurta, széles s színezete sötéten füstös, csak az oldalak alsó 

 részén rezesen áttetsző; tisztább, különösen folyó vizekben, holt- 

 áírakban, torkolatokban az oldalak néha ezüstö.ssé derülnek s az alak 

 kevésbbé tenyeres ; de bajusztalansága és a sörényúszókban található 

 bognártüske könnyen felismerhetővé teszik. 



A széles kárász leginkább mocsárhal, mely még a más halra már 

 holt vízben is jól találja magát s az év nagy részét a víz fenekén iszap- 

 túrással tölti, csak tavaszszal és nyáron át közelít a víz színéhez is, hogy 

 seregesen vejszékbe, varsákba kerül|ön. Elete igen kemény s a szá- 

 razra dobva, órákon át is elél ; kemény telekben, a midőn a tavak 

 teljesen befagynak s eleven víz hiánya miatt minden hal pusztul, a 

 kárász még jól érzi magát. ívása sokáig tart s a szélvizekben nagy 

 csapkolódással történik. 



Ritkán éri el az egy kilo súlyt: a félkilós nem épen ritka. 



Húsa szegény ember tápláléka, noha mások is megbecsülhetnék, 

 mert különösen szabad tűz parazsán nyárson sütve, tiszta ízű, jó ele- 

 del ; a régi magyar konyhában szerhal volt. 



Elfcrjcdc's. Heckel a Fertőből, Balatonból, a budapesti Ördög- 

 árokból és ((Erdélybői" hozza fel; Petényi a Vág mellett előforduló 

 álló vizekből, a Velenczei tóból s a Dunamenti tósátrokból említi ; 

 én a Berettyó, Bódva, Borzsa, Dráva, Ipoly, Kraszna, Latorcza, Olt, 

 Rába, Sajó, Szamos, Tisza, Zagyva folyók mentéről, a Mosztonga 

 mocsárból, a Szernye és Ecsedi láp mocsaraiból, vészeiből és láp- 

 kutaiból ismerem s egyáltalában az előhegységen kezdve lefelé bajo- 

 san képzelhető némileg állandó természetű mocsaras víz, a melybe a 

 kárász be ne jutna, mint tudjuk, leginkább a barangoló madarak útján. 



A KÖVI KÁRÁSZ. 

 Carassius Gibelio, Nilsson. 



Főjegyei: bajusztalan ; a fej hossza állandóan több a testmagasság 

 felénél ; a hát eleje lapos ívben emelkedő. 



Suoáqata: H. S. 3/14— 16; H. O. 1/12; AS. i/^jó. stb. F. A. 



Alakja az előbbi fajéhoz képest nyújtottabb ; a hát íve kevésbbé 



